VIII. 



Morfologie vajíčka indické pakobylky. 

 Dixippus (Carausius) morosus Br. et Redt. 



Ze zoologického ústavu čes. university v Praze 

 (Oddělení prof. Dr. Jar. Weniga). 



Napsal Jar. Hahn. 



Předloženo 21. července 1922. 



V posledaí době zabývám se embryologickým vývojem 

 pakobylky Dixippus morosus, a tu nalezl jsem na samotném 

 vajíčku několik zajímavých detailů, které neváhám uveřej- 

 niti. Ačkoli vajíčka pakobylky Dixippus jsou velmi nápadná 

 již svým vzhledem, nebyla jim věnována skoro žádná po- 

 zornost a najdeme-li v literatuře o nich zmínku, není vždy 

 nejsprávnější (na př. Meissner: Biologische Beobachtungen 

 an der indischen Stabheuschrecke Dixippus morosus; Ztsch. 

 flir Insektenbiologie 1909). 



Nápadný tvar vajíček nejen rodu Dixippus, nýbrž všech 

 Phasmidů přivedl Kaupa (Uber die Eier der Phasmiden. Ent. 

 Zeitsch. Bd. 15. 1871. Berlin) na myšlenka užíti jejich znaků 

 morfologických jako dobrého kriteria při určování druhů. 

 Domnívá se, že bude tak možno opět sloučit druhy oddělené 

 na základě jiných pochybných znaků, a naopak jiné bohaté 

 rody s druhy sobě podobnými, ale svými vajíčky podstatně 

 se lišícími, rozděliti v menší skupiny. 



Dříve ještě než se budeme zabývati vlastním vajíčkem, 

 připomínám, že vajíčka jsou snášena od samiček neoplozených, 

 tudíž jsou parthenogenetická. Ve svých kulturách vypěstoval 

 jsem již tři generace, ale dosud neobjevil jsem samečka, který, 

 jak se zdá, náleží k velikým vzácnostem, jak též tvrdí Krauss 

 u druhu Bacillus Rossii Fabr. (Selbstverstummelungen bei 

 den Heuschrecken. Prométheus. 9. 1898). Naproti tomu Hey- 



Věstník Král. Ces. Spol. nauk. Tř. II. Roč. 1921—22. 1 



