XI. 

 o zlomech. 



S 11 obrázky v textu. 

 Napsal R. Sokol. 



(Předloženo 30. června 1922.) 



Zlomy jsou oříškem při geologickém mapování. Veliké 

 nesnáze způsobují i horníku při podzemní práci. Horník do- 

 chází k prasklině, jíž jest souvislost zemské kůry přerušena, 

 kra od kry odtržena a často podle praskliny značně posu- 

 nuta. Tu část, ve které dosud pracoval, nazve horník pří- 

 padně krou přodzlomovou, tu pak, do které za prasklinou 

 postoupí, nazve krou zázlomovou. Celek úkazů, jež byly po- 

 hybem v kůře zemské způsobeny a při němž byla souvislost 

 přerušena, lze nazvati zlom (Verwerfung, faille, fault) v šir- 

 ším slova smysle. Při zlomu popisujeme 



1. prasklinu, její polohu a výplň, kteráž chová druhdy 

 úlomky a proudy drti z větších úlomků vycházející a určitým 

 způsobem orientované, 



2. prasklinovou stěnu zázlomovou, někdy i předzlomovon, 

 zda neobsahují orientovaných hrbolů a rýh. Měříme též úhel 

 prasklinový, jejž stopa vrstvy nebo rýhy svírá se směrovou 

 přímkou prasklinové stěny. 



3. Zkoumáme a popisujeme obě kry, snažíce se, abychom 

 našli na nich body původně související čili sdružené. 



Pečlivé pozorování jest důležité pro horníka i geologa, 

 má-li zlom vyříditi, t. j. určiti směr, kde hledati pokračování 

 žíly nebo f leče zlomem pošinuté. 



Dráhu pohybovou zavedl Hofer^) do systematiky zlo- 

 mové. Rozeznává 



A) rozštěp (Sprung), při němž nadložní kra sjela 

 nebo podložní kra vystoupila přibližně podle sklonové přímky, 



Věstník Král. C. Spol. Nauk., Ij tř., roč. 1921-1922. 1 



