o zloiiiieeh. 5 



Kryt svislý předpokládá, že při pohybu průsečnice vr- 

 stevné na ploše zlomové spolupůsobí vodorovná složka, jíž 

 se vrstva uvolněná pošine přes vrstvu klidnou. Aby došlo 

 ke krytu svislému, musí se pohybovati uvolněná vrstva 

 směrem k části praskliny, jež se kryje s utkvělou vrstvou 

 při promítání svislém. 



Wilckens^) souhlasí s Tornquistem, pokud se 

 týče smyslu pohybu přesmykového, ale přidává určení, že 



D ^g^f . / i J^Ji.J 



Obr. 2. V zlomech I. až IV. ztratila se vrstva E. I. pro- 

 tiklonný smrsk, II. podélný skok, III. příklonný rozštěp 

 o větším sklonu než jest vrstevný ((5'>/3), IV. příklonný 

 smrsk o menším sklonu než jest vrstevný (^</í). — V zlo- 

 mech V. až VIII. opakuje se vrstva E. V. protiklonný 

 rozštěp, VI. podélný skok, VII. příklonný smrsk o větším 

 sklonu než jest vrstevný ((^>/3), VIII. příklonný rozštěp 

 o menším sklonu než jest vrstevný ((^</i). 



se při něm vrstvy ve svislém průřezu opakují. Vytýká ho- 

 rizontální složku při přesmycích. 



Jak s Tornquistem, tak s Wilckensem možno 

 souhlasiti, neboť ve zvrásněných oblastech třetihorních pohoří 

 nelze pochybovati o tom, že se pohyby přikryvů konaly 

 vpřed a vzhůru po plochách velmi málo nakloněných. Jinak 

 jest ovšem při obyčejné hornické praksi a při obyčejném 

 geologickém mapování, kde se nám pravidlem podaří určiti 

 toliko relativní směr pohybu (srov. Schaffer 1. c.)- Při de- 

 finici přesmyku dlužno však vynechati Wilckensovu 

 větu o opakování vrstev ve svislém průřezu. Vrstvy se ne- 

 opakují jen v přesmycích (srov. obr. 2, VII. v svislém řezu 

 vrstva C), ale i v rozštěpech příklonných (obr. 2, VIII. ve 

 svislém řezu vrstva F), je-li zlomový sklon o menší sklonu 

 vrstevného ^. Naopak se ztrácejí vrstvy v pře^^myku podob- 



