"8 XI. R. Sokol: 



Verwerfung ist ein Bruch in der Erdriiide, an dem eine von 

 zwei benachbarten Schollen eine Absenkung erfahren hat.« 

 Jak jest patrno, kolísá Wilckens mezi d^ojí charakteri- 

 stikou rozštěpu. V úvodním výměru míní absolutní pokles; 

 vytýkaje však rozdíl proti přesmyku, klade u tohoto důraz 

 na šikmost plochy a na vyšší tektonickou ^^olohu. Uvažme 

 naproti tomu, že jen u podélných (směrných) zlomů vyšší 

 tektonická poloha jest pokaždé podmíněna relativním zdvihem 

 kry tuto polohu mající, kdežto u zlomů kosých a příčných 

 mohla se dostati vrstva do polohy, jakou dnes má, nejen 

 zdvihem, ale i poklesem i pohybem vodorovným. Důkaz: 

 Sledujeme-li na stěně zlomové stopu A zvolené vrstvy »vůdčí«, 

 jíž se končí vrstva v kře předzlomové, shledáme, že se stopa B 

 zlomem pošinutého oddílu vrstvy objevuje buď v prostoru 

 nad stopou A nebo pod ní. V prvním případě jest kra zá- 

 zlomová tektonicky vyšší, v druhém nižší, ač v obou pří- 

 padech mohla kra buď stoupnouti, buď poklesnouti, buď vy- 

 konati vodorovný pohyb. 



Kra tektonicky poliQutá bývá omezena někdy kol do 

 kola i vezpod zlomovými stěnami (vleky) různého sklonu a 

 často i různého směru, nebývá ojedinělá, ale doprovázena 

 četnými jinými. Teprve prostudováním jednotlivých ploch 

 zlomových — zřídka již plochy jediné — získáme dostatečných 

 pokynů o mechanismu horotvorném, abychom určiti mohli 

 způsob pohybu kry i ker ostatních a abychom tak získali 

 přibližný obraz o pohybu, který skutečně se odehrál. Pak 

 teprve možno usuzovati o příčinách a zařaditi pohyb do jedné 

 ze skupin, jež rozeznává na př. L. Kober (1. c. str. 48): 



1. pohyby thalattogenní, t. j. poklesy, jimiž vznikly 

 pánve oceánské, 



2. pohyby orogenetické, t. j. všeobecné pohyby horo- 

 tvorné, jež prý jsou vedlejším zjevem při pohybech thalatto- 

 genní ch; vznikají za boje o prostor, pokud se kry vyhnouti 

 mohou na stranu a vzhůru. 



3. pohyby epirogenetické, za jejichž výsledek lze po- 

 važovati zdvih pevnin nad průměrnou střední výšku pevnin- 

 skou. 



4. Pohyby pevniny proti sousední pevnině. 



