14 



XI. R, Sokol: 



vou, tak jak obsaženo na př. ve spise W. Maucher: Leit- 

 faden flir den Geologieunterricht, 1914, str. 32 (viz též, 

 O. Stutzer: Geologisches Kartieren und Prospektieren. 

 1919, str. 151, R. Sokol: Zeitschrift flir praktische Geolo- 

 gie 1921, str. 42), půdorys však netřeba sestrojovati, neboť 



Obr. 5. Sdružené body m,, m^ nalezeny konstrukcí. /S',, S2 směrové 

 přímky zvolené vrstvy »vůdčí« {S^ v kře nadložní, S.. v kře podložní), 

 El, E2 směrové přímky svislé pravé žíly, K směrová přímka zlomové 

 plocby, P směrová přímka profilu na zlonio ou plochu kolmého. 

 Stopy vrstvy a žíly na ploše zlomové označeny týmiž písmeny s při- 

 pojenou čárkou, stopy jejich na rovině profilové dvěma čárkami. 

 Jak plocha zlomová, tak profilová byly sklopeny do nákresny. V pro- 

 filovém trojúhelníku opq jest op libovolně zvoleno, úhel oqp := 20'' 

 = sklon plochy zlomové, úhel orp zn 40° m sklon vrstvy S. uu' := 

 oq = nq\ Profilové trojúhelníky pohybujeme podél obou směrových 

 přímek, až jejich volné vrcholy splynou. Tak najdeme půdorysný 

 bod průsečnice vrstvy S s plochou zlomovou. U žíly E splývá pů- 

 dorys se směrovou přímkou, neboť stojí svisle. Přeneseme-li nyní 

 přeponu oq čili vzdálíme-li půdorysné body o její délku od směrové 

 přímky zlomové F, nabudeme hledaných bodů sklopených u\ q\ ji- 

 miž procházejí stopy S\, E\. V profilu P získáme příslušné body 

 směrovými přímkami S^, S^ a průsečnieemi S\, S\^, poslední třeba 

 přenésti na zlomový průmět F". Z profilu je t patrno, že běží o roz- 

 štěp a o disjunkci. 



záleží jen na obrazu průsečnic na ploše zlomové, k čemuž 

 poslouží přepona profilového trojúhelníka. Obě průsečnice 

 se protnou v žádaných bodech sdružených, jejichž spojnice 

 udává polohu i délku (jeli obrazec kreslen v měřítku mapy) 

 dráhy pohybové (obr. 5, a; S značí zvolenou vrstvu vůdčí, 

 E pravou žílu). 



Známe-li naopak polohu a délku a pohybové dráhy, mů- 

 žeme na základě tom určiti sklon tektonické plochy (A na 



