24 XI. R. Sokol: 



kra hybná znatelně pootočí, šinouc se snad spolu po ploše 

 zlomové i vzniká zlom stočený (točivý). Osa otáčení stojí 

 tedy kolmo na ploše zlomové. Její stopa však jen výjimkou 

 splyne s průsečíkem stop obou křídel vůdčí vrstvy svíra- 

 jících úhel otočení cp. Stane se to totiž v případě, leží-li osa 

 ta ve vrstvě vůdčí. Vždy však jest osa otáčení obsažena 

 v osní rovině tupého (je-li úhel cp ostrý, jinnk ostrého) úhlu 



Obr. 11. Na prasklině stočeného zlonui 

 jest vyhledati stopu F' stočeného 

 křidla vrstevného. Jsou dány obě 

 stopy H a H' vrstvy vedoucí, 2 sdru- 

 žené body m, m' na nich a stopa tě- 

 lesa s vrstevnou stopou nerovnoběž- 

 ného F. 



stop obou křídel vůdčí vrstvy. Průsečík stopy této osní ro- 

 viny s osou otáčení sestrojíme, podaří-li se nám nalézti dva 

 sdružené body vrstevné. Spojme je a narýsujme k jejich 

 spojnici symetrálu. Průsečík její s jmenovanou osní rovinou 

 jest hledaná stopa osy otáčení (obr. 11). 



Osa tato jest vodorovná a se směrovou přímkou 

 vrstevnou rovnoběžná, stala-li se dislokace kolmým skokem; 

 úhel ^ jest pak také roven úhlu sklonových přímek obou 

 křídel. U všech zlomů jest směr osy otáčení totožný se směrem 

 sklonové přímky zlomové a tudíž kolmý ke směru plochy 

 zlomově. Sklon osy té měří tedy 90° — ó, kde ó značí sklon 

 plochy zlomové. 



Najdeme-li k jednomu křídlu vrstvy křídlo stočené 

 (v obr. 11. H a H'), jsme pak také s to, abychom k jiným 



