Amipliipoda balcaniGa. 13 



pak straně prostředně dlonhé štětiny plovací (zpeřené). Api- 

 kální článek exopoditu jest kuželovitý. Vnitřní větev (endo- 

 podit) jest obzvláště štíhlý a nedosahuje ani poloviny délky 1. 

 článku exopoditu. Při své vnější straně má zpeřené štětiny 

 a na vrcholu po 1 ostnu. Telson rozdělen až k basi ve dvě 

 štíhlé poloviny nesoucí apikálně 1—2 ostny. Kolem nich sedí 

 krátké tuhé štětiny po jedné z každé strany ostnu (obr. 4, ť). 

 Uropodové segmenty mají na svém hřbetě typické ostny 

 provázené tenkými štětinkami. V celku znázorňuje výzbroj 

 hřbetu uropodových segmentů následující schéma: 







Skup 



i na 









levá: 



střední: 



pravá 



na 1. 



» 2. 

 » 3. 



urop. 



» 

 » 



S(>g.: 1 

 » 1(2) 

 » 2(1) 



2 

 2 

 



1 



1(2) 



2(1) 



Číslice v závorkách označují počet zřídka se vyskytující. 



Inkubační lamelly (obr. 5, vh-í) upomínají svým tva- 

 rem na lamelly G, pulex, ale jsou mnohem štíhlejší těchto, 

 ač zase širší než u G. chevreuxi, neb G. pungens. 



Popsaný druh nalezl jsem ve studených prame- 

 nech řeky Bosny nedaleko lázní Illidže u Sarajeva (viz 

 mapu obr. 30.). Žije tu spolu s Gam. spinicaudahis mihi a to 

 ve stejném procentu. Spolu s nimi vyskytuje se na téže lo- 

 kalitě Niphargus illidžensis mihi. 



Není bez zajímavosti úvaha o systematickém po- 

 s t a v e n í našeho právě popsaného druhu G. hosniacus. 



Svým konstatním znakem, jednočlánkovým ve- 

 dlejším flagellem tykadla se odlišuje od jiných druhů 

 rodu Gammarus. Jen jediný ze všech dosud známých druhů má 

 jednočlánkové tykadlo, totiž G.guernei (Chevreux), jenž žije dle 

 Chevreuxových údajů (15, pg 296) »dans des eaux a cours 

 rapide dontlavitessedevienttrěs grande au moment du pluies 

 diluviennes, se fréquentes en ces parř!ges.« 



Při tom ale jest omezen na jediný ostrov azorský, jak 

 vysvítá ze slov téhož autora (1. c. pg. 295): »Cette espéce, 



