AmpMpoda balcamica. 17 



Větve 3. uropodu G. spinicaudatus téměř bez tenkých 

 štětin, jež jsou značně redukovány, nikdy však tak dlouhé 

 jako u G. zaddachi. 



Telson G. spinicaudatus nese ostny pouze terminálně, 

 nikdy však tak četně jak je Sextonová (32) kreslí na vněj- 

 ších krajích ploch telsonových druhu G. zaddachi. 



Poslední článek urosomu G, spinicaudatus nenese nikdy 

 ostnů ve střední skupině, u G. zaddachi však jsou i u exem- 

 plářů z ústí Labe, i z Randersfjordii vždy přítomny. 



Na exemplářích za typické Stephensenem označených 

 jsem nalezl na karpo- a propoditu přece jen delší štětinky 

 a ne tak silné ostny jak na balkánských spinicaudatus. 



I tělo G. spinicaudatus jest úplně zjevu těla sladkovod- 

 ních Gammarů jsouc robustní a válcovité a nejsouc nijak 

 průhledné, ani sploštělé. 



Vezmeme-li tedy v úvahu všechny tyto okolnosti, mu- 

 síme uznati úplnou samostatnost obou forem. A dále uva- 

 žujíce o Stephensenově, »střední formě« z Randersfjordu 

 (39, 40) mezi G. locusta forma typica a G. locusta var. Zad- 

 dachi, formě to zase brakické, musíme uznati, že máme 

 před sebou celou stupnici forem kdysi téhož původu, ale 

 vlivem různosti prostředí, v němž žijí a dobou pobytu v nich 

 se rozlišivších. — I jeví se nám následující řada forem: 

 brakická G. locusta — brakický i sladkovodní G. 

 Zaddachi (Sexton) — G, locusta var. Zaddachi (Stephensen) 

 — sladkovodní G. spinicaudatus mihi — G, pulex L. Při 

 tom jest asi G. pulex nejstarším kolonistou sládko- 

 vo d n í m. 



4. Gammarus honjicensis n. sp. 



Epimer 2. pereiopodu nízký a široký, s rov- 

 ným dolním krajem. 



1. a 2. pereiopod má propodit a karpopo- 

 dit opatřen ostny. 



Prvýuropodový segment bez postranních 

 skupin ostnů a jen na vrcholku jeho hřbetu 

 sedí při zadním kraji 2—3 ostny. 



Postranní rozšířenina 2. pleopodového seg- 

 mentu má ostny nejen při kraji, ale i dále od 

 kraje. 



