20 XII. Karel Soháfeímia: 



becquei, Gam, duebenii, a že s nimi tvoří společný kruh, 

 — Gam. spinicaudatus upomínái na Gam, locusta, a myslím ^ 

 že není příliš daleko pravdy hypothesa, že si obě tyto for- 

 my jsou blízce příbuzné a že Gam. spinicaudatus jest nej- 

 bližším sladkovodním potomkem Gam. locusta. Pro 

 to svědčí též blízkost lokalit obou uvedených druhů. 



Analogii toho máme na severu. Vezmeme-li si jen obrazy 

 G. O. Sarsovy (26) monografie »Crustacea of Norway« 

 a srovnáváme G. locusta s Gam. dueheniU jest nám ihned 

 jasná blízká příbuznost obou forem. Při tom G. locusta jest 

 v Norsku formou litorální a sublitorální, tedy ještě čisté 

 mořskou. Gam. duebenii však jest formou již brakickou^ 

 o němž Sars výslovně pznamenává: »but I háve nevěr ob- 

 served it freely in the sea« (1. c. str. 502). 



Gam. locusta nalezl prof. Mrázek v brakické vodé 

 u Dulcigna av Zogajsko-Blato. Jest tedy jižní Ga?n. 

 locusta formou, která se také již přizpůsobuje sladkému živlu. 



Při studiu této skupiny forem nám mimoděk zatane 

 na mysli podobnost forem rodu Gammarus ze sladké vody 

 evropské s americkými sladkovodními formami, jako G. fas- 

 ciatus, purpurascenSj limnaeus, propinguus, jak je popisuje 

 Ada L. Weckel (47). Ale, při bližším uvážení znaků severo- 

 amerických forem, vidíme, že i tam jsou mnohé znaky vý- 

 sledkem adaptace a že Gammaridea severoamerická žijící 

 v obdobných fysikálních podmínkách jako naše budou na sebe 

 ponenáhlu bráti řadu shodných znaků a odtud se bére ona 

 shoda v podobnosti byť i ne úplná, přece však jen nápadná. 



Vytkl jsem již dříve, že vymizení některých postranních 

 skupin trnů jest abnormální a neobyčejně řídké a vzácné 

 u G. pulex, spinicaudatus i hosniacus. Ale u Gam. honjicensis 

 tento (vymizení postranních ostnů) jinde recessivní znak je 

 fixován jako dominantní, i stal se pevným. Že asi určité ži- 

 votní podmínky, které tento znak vyvolávají neb podporují, 

 jsou právě na lokalitě konjické, jest na bíle dni. — Po- 

 važuji totiž výskyt postranních skupin na uropo- 

 dových segmentech zaprimární, vymizeníjeho 

 však za sekundární, čili za znak získaný. Ale tam, kde 

 podmínky nehovějí tomuto zmizení, bude zase v potomstvu 

 potlačen, kde jest podmínkami životními podporován, jest 



