Amiphipioda baloanioa. 45 



PostranDÍ rozšířeniny pleopodových segmentů mají 

 dlouhé, tenké štětiny, které jsou zvláště hojné na 3. segmente. 



Tento druh byl sebrán na výzkumné cestě t Doc. Dra 

 Karla Thona v jezerech Modro oko, Deransko a 

 a v pramenech Slano vřelo a Lukavac v Hercego- 

 vině. K uctění památky tak brzo zesnulého nadějného zoo- 

 loga Dra K. Thona označuji tento nový druh jménem C. 

 thoni n. sp. 



Ve srovnání s jinými druhy r. Carinogammarus jeví 

 se nám C. thoni jako nejblíže stojící skaderské formě C. scuta- 

 rensis, již v následujícím popíšeme. Zvlášť nápadné podob- 

 nosti obou uvedených druhů jsou v obloukovitě klenutých 

 kýlech a v úpravě 3. uropodu. 



5. Carinogammarus scutarensis n. sp. 



(Tab. L, obr. 5, 5a2, 5p3, 5p4, 5p5.) 



Oči ledvinité, na obou koncích široké. Ex- 

 kreční kónus antennální žlázy tak dlouhý, jako 

 hlava a ostře u kořeue na zad zahnut. Poslední 

 segment thorakální a první tři abdominální 

 opatřeny kýlem. 



S i 9- těla slabého, délky 9 — 13 mm. — Čtvercovitá 

 hlava jest nápadná velikýma očima, tvaru ledvinitého. Oko 

 jest na obou koncích stejně široké jako uprostřed. U mladých 

 individuí jsou oči čtvercovité, uprostřed slabě vykrojené. — 

 Tvar očí jest vůbec pro různé druhy r. Carinogammarus 

 charakteristický. Tak na př. hned dle tvaru očí můžeme ro- 

 zeznati naši formu od C. pulchellus a C. rhodophthahnus. 



Hřbetní kýl jest nejméně vyjádřen na posledním seg- 

 mentu thorakálním. Nejvíce se zdvihá zadní část dotyčných 

 segmentů, i jeví se nám linie hřbetu na příčném řezu v těchto 

 místech jako lomený oblouk. Též na uropodových segmentech 

 se setkáváme s kýlem, ale zde kýl na článcích od předu do 



