46 XII. Karel Scháferna: 



zadu jest postupně menší, takže nejmenší jest na posledním 

 z těchto segmentů. — Prvý a druhý článek uropodové 

 části těla má uprostřed na hřbetě po 2 ostnech, při každé 

 straně po 1 ostnu; poslední segment nese 2 daleko od sebe 

 sedící ostny. 



Antenny 1. páru jedva dosahují V2 délky těla. Spodní 

 antenny jsou poněkud kratší a silně vyzbrojeny hojnými, 

 ostny i dobře vyvinutými calceoly. Plagellum 1. antenny 

 13—19 článkové, vedlejší flagellum 3 článkové. Flagellum 2. 

 antenny 6 — 9 členné. 



Nejmarkantnějším znakem našeho druhu jest neoby- 

 čejně dlouhý exkreční kónus antennální žlázy. 

 (Tah. I, 5a2) Jest velmi štíhlý a hned na basi silně na zad za- 

 hnutý, takže probíhá rovnoběžně s dolní partií hlavy. Často 

 jest tak dlouhý jako délka celé hlavy. Vnitřní organisace 

 tohoto kónu jest však úplně shodnou s onou krátkého kónu 

 rodu GammaruSy jak ji Vejdovský (46) popisuje. 



Po celém těle jsou husté, jemné, vedle sebe sedící vý- 

 růstky zvané pelurie. 



Gnathopodv jeví znaky sexuellní dvoj tvárnosti. Ale jest 

 důležito, že samečkův propodit jest spíše lichoběžníkovitý, 

 neboť má velmi krátký kraj proti daktylopoditu. S ním 

 jest stejně krátký i daktylopodit. — Propodit 2. gnathopodu 

 ď podobá se pravoúhelníku. Palma jeho jest rovná a ne- 

 vy hloubená, čehož není u samečků r. Gammarus. — U $ jest 

 palma dokonce konvexní, takže se jí daktylopodit dotýká 

 celou svojí délkou. 2. gnathopod 9 jest úplně obdobně stavěn. 



Tvary 1. a 2 pereiopodu (obr. 22, pi,^) jsou obdobné 

 s jinými, ale jsou i u 2 silné, a opatřené tenkými štětinkami. — 

 Pereiopody 3. — 5. (o b r. 22, pz-^) mají na zad rozšířené basi- 

 podity. Nejvíce rozšířen, ale při tom nejkratší jast basipodit 

 3. pereiopodu. Epimer při něm jest na zad zaokrouhlený a 

 opatřený několika štětinkami v zářezech. Basipodit 4. pereio- 

 podu se distálně klínovitě zužuje. Při své zadní rozšířeniné 

 má na vnitřní ploše několik štětinek. Daleko více jich má 

 na zadní části vnitřní plochy basipodit 5. pereiopodu, jenž 

 jest nejdelší a nejširší. Největší šíře dosahuje basipodit 

 uprostřed své zadní hrany, neboť tato se od base pomalu 

 zvedá a od poloviny se zase blíží k následujícímu článku. 



