56 XII. Karel Scháferna: 



v Dalmácii u Starého Z a d r li (B i o g r a d u m o r u — 

 Zaravecchia). 



Formu tuto označuji jako 



Niphargus illidžensis forma dalmatina mihi. 

 (Tab. I, obr. iVp,, \Vp^, IVp^) 



Délka těla 8 mm. 



Liší se od právě popsaného N. illídžensis slabším 

 výzb rojem daktylopoditň pereiopodových. Neboť 

 daktylopoditl. pereiopodu nese 4 ostny, 2. pereiopodu 3 ostny, 

 3.-5. pereiopodu 2 ostny. 



Ani na živoucích jsem nenalezl žluté skvrny na hlavě. 



Laloky t e 1 s o n u (obr. 25, O j s o u užší než u formy 

 z Illidžc a apikálně sedí po 3 ostnech. Kraje a plochy jsou 

 opatřeny větším počtem ostnitých štětin. 



3. uropod (obr. 24, ur\) má 1. článek exopoditu široký 

 a 6krát delší endopoditu; rovněž široký a krátký jest kon- 

 cový článek exopoditový. Vyobrazení na naší tabulce jsou 

 úmyslně zakreslena při témž zvětšení. 



Stavbou smyslových puštiček se shoduje s bosenským 

 A^. illidžensis mihi. 



V roce 1917 nalezen též Dr. Zd. Prankenbergerem 

 u Sesto v se v. Itálii. [Viz moje pojednání o Gamma- 

 ridech adriatických (32, 33)]. 



Hledíme-li naše nové formy N. illidžensis n. sp. a N. 

 illidžensis forma dalmatina n. sp. n. f. uvésti do řady dosud 

 známých druhů rodu Niphargus. shledáme, že obě stojí nej- 

 blíže N. Ladniiraulti (Chevreux), za nějž jsem také původně 

 obě formy považoval (30j, ale později jsem se přesvědčil o od- 

 lišnosti obou od francouzské specie. 



Jsou to zvláště ony typické ostny na daktylopoditech 

 pereiopodu, které tak značně nám připomínají druh N. Lad- 

 miraulti. Chevreux (18) líčí tento znak následovně: »Les 

 dactyles de pattes de trois derniěres paires, extrémement ro- 

 bustes, dilatés en Jeur milieu, portent, au bord interně, trois 

 épines dans les pattes de la cinquiěme paire, quatre épines 

 dans celles de la sixiéme paire et cinq épines dans célles 



