Ampliipoda baloanioa. 57 



de la septiěme paire.« Srovnáním poměrů u našich forem 

 s tímto popisem vysvitne nám nejen poměr příbuzenství, ale 

 i různosti všech tří jmenovaných forem. 



Ostny na daktylopoditech jsou znakem, který se jinde 

 u druhů Niphargus neobjevuje, a nalezneme je jen u ně- 

 kterých mořských Amphipodů. 



Jinak jsou rozdíly proti N. Ladwiraulti zvláště v gua- 

 thopodecli, 3. uropodu, telsonu, epimerech a výzbroji po- 

 sledních dvou uropodových segmentů. Tyto jsou u obou 

 forem N, illidzensis vyzbrojeny silnými ostny, kdežto u A^. 

 Ladmiraulti jsou na nich jen tenké štotinky, což Chevreux 



(18) líčí následovně: » Les deux premiěres segments 



de Turosome portent quelques fines spinulcs au bord dorsal 

 postérieur.« 



Znázornění telsonu č. 3 a 8 na tabulce XIII. v práci 

 Dra. V. Brehma (»Úber ostalpine Nipha r gi de n«) 

 zdají se míti mnoho podobnosti s telsonem naší formy A^. 

 illidzensis forma dalmatina. — Rovněž zeměpisné rozšíření 

 těchto forem ukazuje na sousedství jich s naší formou, nebof 

 i prameny Biba a Pečina jsou blíže naší lokality V raný 

 v Dalmácii. — Abychom se mohli určitěji vyjádřili 

 o formách Brehmem popisovaných, musili bychom znáti 

 dále poměry jejich pereiopodových daktylopoditů. Jest jen 

 litovati, že Dr. Brehm u jedinců r. Niphargus z tak růz- 

 ných lokalit neudal více znaků, aby se mohla lépe posouditi 

 jejich celková organisace. Různé pak tvary smyslových puš- 

 tiček mluví proti přímému příbuzenství forem z Biba a 

 Pečina s N. illidzensis forma dalmatina, neboť tyto puštičky 

 jsou dobrým znakem pro určení příbuzenství, A^. illidzensis 

 a A^. illidzensis forma dalmatina mají stejné smyslové puš- 

 tičky i stojí si navzájem příbuzensky nejblíže. 



D. Synurella ambulans (Fr. Miiller) a její vztah k slepému 

 Crangonyx subterraneus (Sp. Bate). 



(Tab. I. obr. 10, tab. II.) 



Otázka oprávněnosti druhu Synurella polonica (Wrzeš) 

 vedle Synurella ambulans (Muller) zůstávala stále pro mne 

 otevřenou i přes sdělení L. Keilhacka (22 a) o identitě obou, 



