16 XIV. Q. Vetter: 



2. Lomená část podílu skládá se jen ze členů řady, 



2 1 



vzniklé půlením—. Tak při dělení 16:3 = 5- (č. 25), 

 o o 



50:6 = 8|- (č. 39) a 100:60 = l| (č. 40). Z této řady jsou 



vzaty jen dva prvé členy podílu v č. 32 



|2:l--= 1- — ^^^^1 a jen jeden první člen v č. 66 



(3200:365==8|^^),vč.69(80:3| = 22|i^) a v č. 70 



IlOO: 7---==12- — — r— I, jak tomu ostatně bylo také ve 



velké tabulce. 



3. Tam, kde nebylo lze použíti předešlých metod, tam 

 voleni jiní jmenovatelé kmenných zlomků, a to buď počínaje 

 hned od prvního, nebo od druhého či třetího, jak jsme právě 

 vytknuli. Za tohoto jmenovatele rád volí Ahmes 5 a 10, jak 



vidíme při výpočtu v č. 21 14:15 = -— I, v č. 22 [9:30 = 



~íl^)' ^' ""' ^^ (^^^^'^^^^ 4 1^21^) ^ snad i v č. 70 při 

 2520:100 = 25-, ač lze také předpokládati, že Egypťané znali 



dělitelnost 5 a tedy ihned poznali, že 20 jest pětina ze 100. 

 Ahmes použil za jmenovatele také rád dělitele samého, takže 

 součin z tohoto zlomku a dělitele byl 1, a teprve z tohoto 

 zlomku odvozoval ostatní, jak vidíme v č. 36 



(30:106^=7-^77— TrTriTTTr I- Volba vhodného jmenovatele jest 

 \ 4 o3 106 212 / 



ostatně také základem postupu při výpočtu dalších zlomků 

 ve velké tabulce, jejichž jmenovatelé jsou násobky daného 

 dělitele. Ve složitějších případech uchýlil se Ahmes k po- 

 mocným jednotkám. Skvělý toho příklad máme v č. 31, 32 



2 11 

 a 33. V č. 31 a 33 dělí čísla 33 a 37 číslem l^g^- Započav 



dělení obvyklými metodami, dostává Ahmes v prvém pří- 

 padě zbytek -, ve druhém -^ -z- (t. j. -^, leč toho si asi není 



2 2o o4 21 



I 



