Egyptské dělení, 21 



součiny zlomků --, -, -, - a — . Autor této tabulky všude, 



kde mohl, krátil. Pak se snažil počíti svůj rozvoj zlomkem 

 o pokud možno malém jmenovateli. Této snaze často obětoval 

 i obvyklý požadavek, aby koncový jmenovatel byl co nej- 

 menší a jmenovatelé rozvoje se málo od sebe lišily. To vidíme 



nejlépe na součinech - — ^~ • 2, kde volen za prvý jmenovatel 



n + l. Tato zásada porušcDa jen při— • 2, kde volen tří členný 



rozvoj AhmesůvT7r-r--T^a při— ^ 2, kde volen rovněž dvou- 

 12i 51 Do 15 



•členný rozvoj Ahmesů V — —. Snaha, začíti s pokud možno 



velkým zlomkem, vede k tomu, že jmenovatelé počátečních 

 zlomků rychle klesají, aby počáteční zlomky dosáhly skoro 



ve všech tabulkách hodnoty j, všude pak q ^ ^ • Touto hodno- 



tou pak začínají všecky další rozvoje, jsouce jen přerušeny 



2 

 jedním nebo dvěma, které počínají-. Tato snaha způsobila 



i další rozdíly od předešlých tabulek. Tak v č. 40 u Ahmesa 



jest podíl 3:7 = --—, kdežto zde - — — . Ahmes dělí také 



3:10 = -— výhodněji než zde-—. Za to v naší tabulce 



vidíme pokrok proti Ahmesově ^-1^ = q TňlTň (^-^^^^^ o Too/ 



lépe rozluštěno než v Expl. F., kde jest-— — , rovněž 3 • — = 

 ~ r 2fi Š9 ( ^^P^' ^' 7 TŠqt) * ^^P^^^^ ^^™^^ ^^^^^ zmíněná snaha 

 při 5 • iT^^Q o« ťq" 2^^ ^^^^ j^^ ^ tříčlennému rozvoji, avšak 

 ^ větším konečným jmenovatelem než v Expl. F. (jT^^^Xo)- 

 Také u 4: 15 nalézáme jak u Ahmesa (č. 21), IVi v Expl. F. 

 podíl-—' jednodušší než v papyru z Akhmím It"^)- Též 



