116 



od O. Kuntze z okolí Lipska, avšak bližší ohledání ukázalo, že tu 

 jest co činiti s nějakým pěkným plemenem od M. nemorosum L. Jme- 

 novitě koruny shodující se úplně s těmi od M. nemorosum vyvrací 

 ihned zdánlivou intermediernost ostatních znaků. Krom toho byla tu 

 rostlina hojná (přes 100 exempl.), kdežto jinak míšenci zpravidla méně 

 četně mezi rodiči se vyskytují. 



Melampyrum nemorosum L. bylo dříve pokládáno za druh velmi 

 stálý. Odrůd neb variet nebývalo u něho známo. Teprve Messl (1856) 

 ukázal, že Bergmannův bastard Melampyrum silvaticum X nemorosum 

 míšencem není, načež Juratzka (1857) prohlásil domnělého křížence 

 za pouhou varietu od M. nemorosum, nazvav jej var. : subalpinum. 

 Od té doby a zvláště v posledních několika letech nalezeno více 

 forem, které jasně dovodily, že M. nemorosum L. nejen některým 

 variacím podléhá, nýbrž že jest druhem co do tvarů nad jiné poly- 

 moríickým. 



Tak zejména prof. A Kerner*) a dr. Gůnther Beck**), oba ve 

 Vídni, vystavili více forem, jež po svém spůsobu roztřišťujícím oddě- 

 lili od M. nemorosum L. a na samostatné, s ním rovnomocné druhy 

 povýšili, místo aby je podřídili jako variety nebo plemena témnž 

 Linnéovu druhn. Tím spůsobem vznikly „specie": M. subalpinum 

 (Juratzka) Kerner, M. bihariense A. Kerner, M. grandiflorum A. Kerner, 

 M. bohemicum A. Kerner (— M. nemorosum L. var. fallax Čel), M. 

 moravicum H. Braun, M. angustissimum Beck., kteréžto všechny sluší 

 zahrnouti pod kollektivný název specie Linnéovy. 



Nemaje v úmyslu podati kritický rozbor výše vytčených rostlin, 

 obmezím se toliko na vytčení rozdílných znaků jejich u porovnání 

 s naší novou rostlinou. 



Naše forma nejvíce se blíží k M. bihariense A. Kerner, M. an- 

 gustissimum Beck, jakož i subalpinum A. Kerner, od nichž se liší 

 chlupatostí, kdežto ony formy jsou téměř lysé. Jinak M. Bihariense 

 liší se ješté listy kopinatými až čárkovitokopinatými, poněkud tuhými, 

 papíro vitými, hladkými, listeny nejhořejšími tmavě azurovými, trojhran- 

 nými, skoro stejnostrannými (u M. descrescens podlouhle rovnora- 

 menné), někdy na konci náhle ve špici posléze přítupou povytáhlými, 

 na spodu s dlouhými četnějšími šídlovitými zuby, z nichž nejdelší jsou 

 bezmála tak široké jako l ] 2 šířky listencové (u M. decrescens jsou 

 zuby sporé, nejdelší sotva l J 3 — x j A šířky listencové zaujímající). Me- 

 lampyrum angustissimum rozdílné jest ještě listy čárko vitými, 



*) Schedae ad Florám Austro-Hungaricam exsiccatam. 

 **) Neue Pflanzen Oesterreichs. Wien. 1882. 



