151 



vnitřní stěnou části vývodní velmi značně ztenčena, sestávajíc z plo- 

 chých epithelialních buněk, na něž přetenká vrstva svalová a sporý 

 povlak peritonealních buněk se ukládá. Na konec sluší ještě po- 

 dotknouti, že vychlípování receptacula řízeno jest systémem obyčej- 

 ných vláken svalových, upevněných mezi dolení basí vývodní části 

 a stěnou tělní, tedy týmž způsobem jako u receptaculí forem pří- 

 buzných. 



Zbývá ještě zmíniti se na konec o kokonech (Fig. 3.) naší 

 Naiclky. Jsou velmi nepatrné i povalovaly se v dosti značném počtu 

 na dvě nádoby, v níž Naidka chována byla. Jsou celkem podoby 

 vejčité, k oběma koncům zúženy a poněkud zaškrceny. Obsahují 

 pouze jediné vajíčko, kteréž obrysy svými stěnami kokonu, jež tuho- 

 mázdřitého vzhledu jsou, prosvítá. 



3. Vývoj vajíčka u Stylaria lacustrís. 



Větší počet pohlavně dospělých individuí tohoto druhu ze sku- 

 piny Naidomorph poskytl mi příležitost, že zkoumati jsem mohl 

 po delší dobu dosud dosti neurčitě známý vývoj definitivního vajíčka. 

 Zkoumání jest tu zvláště tím usnadněno, že počet vyvinujících se 

 vajíček dosti jest malý, aby tím pozorování jasnější a spolehlivější bylo. 



Párovité žlázy vaječné, v segmentu šestém uložené, mají po- 

 dobu i strukturu celkovitou, jakáž již jinde*) podrobně vylíčena byla. 

 Z vaječníků těchto odtrhují se skupiny (Fig. 10) po několika buň- 

 kách vaječných i padají do vaku vaječného, jenž ponenáhlu jimi se 

 naplňuje. Každá skupina těchto buněk jest podoby kulovité i roz- 

 loženy jsou v ní jednotlivé buňky stejnoměrně, jevíce na povrchu 

 obrysy více méně šestiboké a souvisíce uvnitř vespolek svými konci 

 doleními. V každé z těchto buněk, chovajících plasmu hyalinní, 

 v níž jemně zrnité elementy jsou roztroušeny, patrným jest veliké 

 kulovité jádro (V), jež téměř polovinu obsahu celé buňky zaujímá 

 a hyalinním obsahem naplněno jest. Tento hyalinní obsah jádra ob- 

 klopuje veliké jadérko (ne) kontury vždy ostře ohraničené s obsahem 

 nikoliv čirým, nýbrž na periferii řidší, v centru zhoustlejší partie 

 jevícím. Během dalšího vývoje připravuje se v jednotlivých tuto 

 popsaných skupinách prvotných buněk vaječných proměna, která vzá- 

 jemnou stejnost jejich brzo porušuje. Jedna z buněk (v) počíná se 

 totiž zveličovati, kterýžto pochod zveličovací provázen jest paralelně 

 změnami vnitřní povahy dotyčné buňky. 



Vejdovský, System und Morphologie der Oligochaeten. Prag 1884. 



