157 



největší přesahují až 5 mm, šířky přibývá též značnou měrou postu- 

 pem stáří. 



Přední Čásť těla jest zaokrouhlena a velmi pohyblivá, načež se 

 poznenáhlu do zadu rozšiřuje až dosahuje největší šířky na zadním 

 konci těla, jenž jest rovným a takřka uťatým; při vznášení se v ná- 

 levu užívá individuum oné rozšířeniny výhodně jako postranních 

 ploutviček. U ostatních však druhů známých jest zadní část zaokrou- 

 hlena a v ostrou špičku vybíhající. Co se týče barvitosti těla, jest 

 u mladých forem mléčně bělostná s červenavou přední částí, na jejíž 

 stranách někdy bělavé pruhy lze znamenati. U starších jedinců dodá- 

 vají trsy žloutkové náběh špinavěžlutý ; když pak jsou proniklí zoo- 

 chlorellami, jeví barvitost zelenou až šedězelenou. (Obrazec 1 a 2.) 



Pokryv tělní. Celé tělo jest souměrně a hojně obrveno. Buňky 

 pokožky jsou sploštělé více nebo méně; s povrchu jeví tvar nepravi- 

 delných čtyř- až šestiúhelníků. Nejzevněji buňky epithelové vylučují 

 jemnou kutikulu jen 0*002 mm vysokou, kdežto výška buněk samých 

 obnáší 0*006 mm, šířka i délka mění se velice, jak na obr. 3 jest 

 vidno, od 0*03 — 0*05 mm. Okraje buněk jsou vždy hladké, byť ne 

 úplně přímočárné, ale výběžkaté, jak Braun*) podotýká, nejsou. 

 Prostory mezibuněčné jsou na praeparátech většinou úzké; jen tu 

 i tam širší. 



Než i na živých exemplárech při nejsvrchnějším pohledu lze 

 spatřiti tyto mezery ostře konturované (obr. 5). Co se týče jejich po- 

 vahy, dokládám pouze, že často jest pozorovati v nich proudění pře- 

 jemných tělísek, takže lze za to míti, že vyplněny jsou jakousi teku- 

 tinou, kteráž ovšem při užití reagencií mizí. 



Zjev tento znám jest mi u bezbarvých zástupců rodu Mesostoma, 

 kdež povstává tím velmi pěkné sítivo; v jiném spůsobu jeví se totéž 

 u rodu Vortex, poněvadž buňky epithelové jsou tu jednak menší, 

 jednak více méně tetragonalní **). 



Nejvýznačnějším jeví se dále v těchto buňkách epithelových 

 tvar jader. Z obrazce 3. jest vidno, jak proměnlivým jest v podstatě 

 své tento tvar počínaje od slabě laločnatého až k rozvětveným a hvězdo - 

 vitým neb značně protáhlým jádrům, Pikrokarmínem barví se ozdobně 

 růžovíte; intensivněji se barvící a spoře roztroušená jadérka předsta- 



*) Dr. M. Braun: Die rhabdocoeliden Turbellarien Livlands. Dorpat 1885. 

 **) Jisté jest, že zde máme co činiti s hojně rozvětveným intercellularním síti- 

 vem kanálků, jakěž již Leydig v mnohých pádech, jako v kožním epitelu 

 Cyclas, v Malpighických žlázách některých hmyzů atd. zjistil. 



