163 



tvrdí nionografista německý. Přechod mezi pharyngem a vlastní za- 

 žívací dutinou sprostředkován jest úzkou svalnatou částí se zře- 

 telnými jádry. Vnitřní epithel pharyngeální pokračuje i v tuto tru- 

 bici, tak že není pochybno, že odpovídá oesophageáhiému oddílu jiných 

 skupin červů (obr. 9 oes). 



U čeledi Vorticid nalézáme velmi často na přechodu mezi pha- 

 ryngeální a střevní částí skupinu žlázek světlolonmých, neb buňky 

 epithelové jsou poněkud změněny (což platí i částečně pro Mesosto- 

 mida) ; pouze dle udání Graffova má Vortex Milportianus a Derostoma 

 salinarum (?) zřetelně zúženou Část oesophageální. 



Zažívací dutina vyložena jest buňkami epithelovými vysokými 

 a úzkými poměrně, jež pikrokarmínem se jen slabě barví; jádra 

 však zřetelně. Ohraničení jakéhosi oproti parenchymu, jako u Vortex 

 viridis se děje blanou peritoneální , tu není. U mnohých buněk 

 zvláště bledých jádro chybí ; nestejnou velikost jest si dle Graffa vy- 

 světlovati fysiologickými pochody při zažívání. Některé buňky opět 

 jeví hrubozrnitosť a obsahují četné konkrementy, čož uvádí se na 

 činnost jaternou. Umístění jader bývá hlavně na basi buněk epithe- 

 álních. U mladších individuí buňky jsou vysoké a jasné, jakž na 

 obr. 2. vidíme. Průřez zažívací dutiny v ose vodorovné jeví se pro- 

 táhle elliptický; výšky směrem na zad poznenáhlu ubývá. 



Co se týče exkrečního ústroji u rodu Derostoma, jest mi při- 

 pomenouti, že prvé nárysy jednotlivých větví a ústí jich zevnějších 

 nalézáme u Schnidta*) (str. 37. 1. c). Kreslí totiž u Derostoma 

 unipunctatum uzavřené větve nad pharyngem párovitě; jednu zevnější 

 nechává postupovati do zadní části těla a tu se rozvětvovati, druhou 

 pak hned za pharyngem. Příčné větve v středu těla od hlavních 

 postranních odbíhající ústí ve dvou otvorech nedaleko od sebe vzdá- 

 lených, při čemž udává: „die Múndungen sincl constant." — Z na- 

 šeho obrazce 10. jest vidno, že se tento dobrý pozorovatel jen málo 

 odchýlil od pravého postupu větví exkrečních, byť je uváděl v analogii 

 s tracheami! Udání tato opakovali následující všichni pozorovatelé. 



Teprve když Julien Fraipo7it uveřejnil (Archives de Biologie 

 1881. II. sv.) své zajímavé studie o poměrech exkreční soustavy 

 u cestodů a trematoclů — obrátil často tu uváděný Frcmcotte pozor- 

 nost svou turbellariím. Studie jeho obmezila se právě na pozdější 



*) Ose. Sclimidt: Die rhabclocoelen Strudelwurraer (les siissen Wassers. 

 Jena 1848. 



11* 



