298 



z čehož jest viděti, že oba uvedené kysličníky jsou zde přítomny 

 přesně v poměru 3 : 2, a bezvodý oxyd jest : 



3Pb0.2Pb0 2 z=:Pb 5 71 

 jenž leží sloučenstvím svým mezi oxydy: 



Pb 2 3 (PbO . PbO,) a P& 3 4 (2 PbO . Pb0 2 ). 



Že látka tato není směsí monoxydu a dioxydu, jak by se zdáti 

 mohlo dle náhledu Debray-ova o produktu jinak připraveném, viděti 

 jest z následujícího : 



1. Látka jest úplně homogení, a při silném zvětšení jeví se 

 pod drobnohledem co žlutavé, průhledné lupínky. Ve směsi bílého 

 hydrátu PbO a hnědého Pž>0 2 , bylo by obě součásti viděti, a nikdy 

 by nemohly tyto kysličníky dáti směs, mající barvu pomerančovou. 



2. Z takovéto směsi by hydrát draselnatý rozpustil již za studena 

 kysličník olovnatý, a zanechal by nerozpuštěný hnědý dioxyd. 



Uvedený oxyd Pb^O, se ale za studena draslem nemění, za 

 tepla pak se, ve stavu čerstvě sraženém, v hydrátu draselnatém 

 úplně rozpouští, a z roztoku tohoto, neobsahuje-li mnoho nadbyteč- 

 ného drasla, vylučuje se ochlazením minium v podobě sytě červe- 

 ného prášku. 



Podstatný rozdíl mezi oxydem mnou připraveným a mezi oxydem 

 Winkelblech-a záleží v tom, že tento se tvoří oxydací monoxydu, 

 kdežto oxyd můj povstává redukcí dioxydu. 



Kyselinou dusičnou se uvedený oxyd rozkládá, při čemž zbývá 

 hnědý dioxyd. Působením kyseliny sírové netvoří se ani stopa ky- 

 sličníka vodičitého. 



Malým množstvím fluorovodíka tvoří se bílý fluorid olovnatý 

 a zbývá Pb0 2 ; větším množstvím vodnatého fluorovodíka pak se 

 i tento oxyd mění, čímž povstává tetrafluorid olova PbF 4 , látka to, 

 která se dá těžko isolovati ve stavu čistém, a tekutina nabývá zá- 

 pachu, podobného chloru neb kyselině chlornaté. Jelikož tekutina ta 

 z iodidu draselnatého vylučuje volný iod, musíme ji považovat bud 

 za roztok volného fluoru ve vodě, neb snad za nějaký hyperfluorid 

 vodíka. 



Chemické laboratorium c. k. české university v Praze. 

 V únoru 1887. 



