338 



roztok 



č. 



1. 



č. 



2. 



č. 



3. 



č. 



4. 



č. 



5. 



hutnota při 20° 

 voda při 4° zz 1 

 d\° = 1,0043 

 „ =1,0176 

 „ =1,0430 

 „ =1,0862 

 „ =1,11759 



mimo mazlavé kůry nic pevného krystalického neosazují. Tím se vy- 

 světlují mnohá udání starší. 



Hutnota isodulcitu práškového stanovena jest pod petrolejem, za 

 veškerých korektur obnáší při 20° 1,4708 hledíc ku vodě jakožto 

 jednici při 4°C (manit jest něco těžší = 1,486, dulcit lehčí = 1.466). 



Hutnosti roztoků isodulcitových ve vodě jsou pozorovány za 

 účelem stanovení optických konstant: 



ve 100 cc vody 



jest isodulcitu 



0,8874 gr 



5,6194 gr 



15,5446 gr 



30,2037 gr 



40,3428 gr 



Hutnota jest stanovena s korrekturami hledíc ku tlaku vzduchu 

 a t. d. 



Činnost optická isodulcitu určena byla velikým Lippich-ovým 

 aparátem penombre-ovým, jak samo zřejmo jsou baničky stokubíkové 

 vyváženy a jakožto úhel jest vzata střední hodnota z více pozorování 

 dvou pozorovatelů: 



I. 20,1714 gr cukru na 50 cc zředěno vodou, polarisováno při 

 18°C v trubici 200 mm dlouhé, ovšem při světle natriovém; 



střední hodnota úhlová ze šesti pozorování =-{-6,95° 



[«],,= + 8,61° 



II. 30,2037 gr cukru nad kyselinou sírovou dlouho sušeného 

 rozpuštěno jest v 78,4163 gr vody 20°C teplé, 



úhel pozorovaný (hodnota střední ze sedmi pozorování) = 5,205° 



[«]p = + 8,61°. 



Podle těchto souhlasných výsledků, otáčí cukr ten o něco silněji, 

 než jak posavadní zkoušky byly ukázaly. 



Liebernian a Hormann aparátem Soleil-Ventzke 20,04 gr cukru 



při 17° 



[«]» = + 8,07, 

 Behrend 18,076 cukru 



[«]z> = 8,04. 



Kruis udává, že jeho cukr 5,115 gr ve 44,885 gr. vody (t. j. 

 10,23 gr ve 100 cc), (Ventzke-skála na Soleil-Scheiblerově stroji) byl 

 5° otáčel, což přepočítáme-li, obnáší 



