585 



lze stejně silnými důvody dokládati, ačkoliv v době nejnovější pro 

 náhled druhý značnější náklonnost se ukazuje. 



7. Jádro. 



Jádro u Bicosoeca vacillans za příznivých okolností pozorované 

 objeví se nám dosti zřetelně jako kulovité těleso zaujímající v tílku 

 nikoliv polohu střední, nýbrž poněkud ku straně jedné pošinutou 

 (fig. 1. a násl. /). Podoba i povaha jeho jest taková, jako u většiny 

 flagellatů pracemi zejména Steina, Butschliho a S. Kenta pozorována 

 byla. Tak jádro u formy naší jeví především jemnou obvodní blanku 

 uzavírající jasný obsah, v němž opět veliké kulovité jadérko vězí. 

 Pokud blány jaderné se týče, nutno ji z příčin mnohých za jádru 

 vlastní považovati a nikoliv za zvláštní vrstvu vůkolního, jádro obklo- 

 pujícího plasma, jak nověji Strasburger*) u jader vůbec předpokládá. 

 Dokazují tak zejména rozsáhlé cytologické práce, jež nověji Carnoy **) 

 podává, pak zvláště i některé studie o jádře protoorganismů po- 

 jednávající, nejnověji Grubera***) a Fischef), s jejichž pozorováním ve 

 příčině této jest se mi úplně shodovati. Jasná zóna mezi blanou 

 jadernou a jadérkem se nalézající jest u B. vacillans velice nepatrná, 

 zvětšeným jadérkem značně stísněna, tak že nepodařilo se mi tuto 

 konstatovati reticulární strukturu, u jader téměř všeobecně, u jader 

 pak flagellatů od Biitschli-ho (Monas vivipara), Klebsa (Euglenina) 

 a nověji C. Fische (Codosiga) více neb méně zřetelně pozorovanou. 

 Jadérko (nucleolus) jest v B. vacillans, jak pověděno již, značně 

 zvětšeno, tak že snadno za jádro samo omylem považováno býti může. 



Vzhledem ku povaze tohoto jadérka lze považovati je ve smyslu 

 Camoyové-\-\) za jadérko plasmatiché, jež postrádá nucleinu a jehož 

 struktura obyčejné reticulum a enchylema ukazuje. Takovéto jadérko 

 vyskytuje se u protoorganismů vůbec i lze je proto za typické pro 

 tuto skupinu živočišnou považovati. U formy naší jest struktura ja- 

 dérka dosti nesnadno vyšetřitelna, nicméně na zvláště příznivých ob- 



*) Strasburger. Die Kontroversen der indirekten Kerntheilung 1883. 

 **) J. B. Camoy, La biologie cellulaire 1884. 

 ***) Gruber. 1. Ueber Kernťheilungsvorgánge bei Protozoen. Z. f. w. Z. 1883. 



2. Ueber Kern und Kerntheilung bei den Protozoen. Z. f. w. Z. 

 1884. Sv. 40. 



3. Studien uber Araoeben. Z. f. w. Z. 1885. Sv. 41. 



f ) C. FiscJi. Untersuchungen uber einige Flagellaten u. verwandte Organismen. 

 Z. f. w. Z. 1885. Sv. 42. 

 ff) J. B. Carnoy, La biologie cellulaire 1884, pag. 248. 



