' 735 



Anwendung derselben auf die Lósung der Keppleťschen Gleichung.*) 

 Rozumí se samo sebou, že když se vychází od hlavní myšlénky, 

 v Enckeově methodě obsažené, podstatné rozdíly ve výsledku vysky- 

 tovati se nemohou, ale ovšem značné různosti v definitivně úpravě, 

 jak srovnáním methody Weissovy a mé s důstatek na jevo vychází. 



Znamenitá konvergence řady, Encke-ovou methodou ponejprv 

 do vědy zavedené, lákala zajisté mnohé ku dalším pokusům a úpl- 

 nějšímu jejímu využitkování. Zanášeje se po dlouhý čas tímto před- 

 mětem, přicházím nyní k výsledku, že přece výhody oné konver- 

 gence poněkud byly přeceňovány. Domnívám se alespoň, že se mi 

 podařilo nalézti methodu jinou, která pracujíc prostředky daleko 

 jednoduššími, přece ještě rychleji, než-li methody právě zmíněné, vede 

 k cíli, která obepíná celý intervall výstředností od nuly až téměř po 

 jednotku a při tom předpokládá jen několik malých tabulek, přísně 

 vzato také ne nevyhnutelných. 



V rovnici: 



(1) E—esinE—M 

 položme 



(2) E — a + co 



a předpokládejme, že jest a přibližná hodnota výstředné anomálie E 

 tak přesná, že můžeme třetí a vyšší mocnosti chyby co zanedbati. 

 Pak jest: 



(3) e sin (a -{-co) — sin co z= a — M -f- co — sin co. 



Položíme-li 



/is e sin a = s sin 6 



(4) . 



1 — e cos a — s cos ú 



a vynecháme-li 



1 . 1 \ , 





(o sin co = 6 (»• 12Q cr-f 



obdržíme : 





(S) 



s sin {6 — co) zn a — M , 



z kteréžto rovnice ve spojení s rovnicemi (4) opravu co první appro- 

 ximace a vypočítáme. 



*) Ze soukromého přípisu p. prof. Weisse vyjímám, že ještě dříve než on k po- 

 dobným výsledkům dospěl Kapteyn v málo u nás známém (anglickém) 

 časopise astronomickém Copernicus (sv. III.). 



