94 



Exempláře v líhu uschované jsou nelámavé, špinavě žluté nebo 

 zelenavé až šedé. Za sucha jest silně seschlou, kruchou, barvy tmavo- 

 zelené s nádechem modravým, který později v matný přechází. 



Oscula jsou velice řídká, nepatrná, nahodile rozestavená, tvaru 

 kruhovitého nebo nepravidelně vejcitého, velikosti 0*5 — 0*2 mm ; hřeh 

 jich jest vždy plochým, skoro neznatelným. Rovněž spoře vyskytují 

 se malé, nezřetelné póry. — Dyhowski, jenž několik jen malých trsků 

 tohoto druhu ku prozkoumání obdržel, podotýká toliko, že „houba 

 tato obrůstá povrch různých těl, jako : listy a stonky travin, kousky 

 kůry, tenké proutky. Exempláře lihové podobají se kouskům roz- 

 močeného chleba" *). 



Kostra houby tvořena jest z dlouhých, často dichotomicky se dě- 

 lících vláken, jež složena jsou z jehlic rovných anebo poněkud za- 

 křivených, hladkých, ku konci krátce nebo dlouze kopinatých, délky 

 0-27 — 0*31 mm. a tloušky 0'011 mm. (obr. 2.); vnitřní structurou 

 svou souhlasí úplně s jehlicemi hub ostatních. Zrůdy jich vyskytují 

 se poměrně dosti spoře. Abnormitou nalezeny jehlice na obou nebo 

 toliko jednom konci zakulacené a na povrchu malými osténky opa- 

 třené. U ruských trsů jsou všechny jehlice skelettové jemně řídce 

 ostnité. 



Mezi jehlicemi skelettovými roztroušeny jsou ve velikém množství 

 jehlice parenchymové, mírně zahnuté, řidčeji rovné, k oběma koncům 

 volně zúžené, délky 0-04— 0*07 mm. a četnými, často dosti dlouhými 

 výhonky opatřené (íig. 3, 4 A). Tyto bývají uprostřed jehlice nejmohut- 

 nější, k oběma koncům pak stávají se značně menšími a hojnějšími; 

 tvaru jsou válcovitého, někdy kuželovitého a malou, obyčejně v jemný 

 hrotek vybíhající naduřeninou zakončeny a často ještě menším osténkem 

 po straně označeny. Přesné rozlišení těchto výhonků ve trojí druh, 

 jak Byhovshi uvádí,"^*) zdá se dle hojných modifikací a přechodů 

 pouze nahodilým. — Zvláštností vyskytují se jehlice parenchymové 

 hladké, nebo blíže obou konců terčem obdané (fig. 4 -B, 5 ab)^ čímž 

 tvoří jakýsi přechod ku vlastním amphidiskům, kryjícím vnitřní 

 schránku gemmulae. 



Zimní pupeny (gemmulae), jež značným množstvím po 

 celé léto i podzim veškerá pletiva houby volně pronikají, jsou ne- 

 průhledné, za živa lesklé, barvy v mládí světle plavé nebo žluté, po- 



*) 3aMÍ}TKa o 6aMraxi> iojiíhoíi poccÍH B. H. /I^HÓOBCKaro. XapBKOBij 1884, 

 pag. 2. OiAtiíbHLie ottiic\^h iiSTb "TpyAOBt 06mecTBa ncnLiTaiejien npiipoAH 

 npri XapBKOBCKOMTj yiiriBepcnTeit" Tom. XVI. 

 **) 1. c. pag. 3. 



