97 



rozestaveny nepravidelně, v množství poměrně (asi třikráte) menším 

 dvojštítky delší, velikosti 0'052— 0*063 mm., jež ze společného obalu 

 komůrkového volně (třetinou až polovinou celé délky své) vyčnívají 

 a představují tak zároveň s korunkou na vzdušné rource umístěnou 

 apparát zachycovací, jaký bývá v plné mohutnosti u gemmulí ně- 

 kterých amerických hub sladkovodních (Carterius latitenta, Cart. teno- 

 sperma a j.) vyvinut, a jehož analoga též u statoblastů mnohých me- 

 chovek sladkovodních nacházíme. Jest tedy tento druh prvým a dosud 

 jediným evropským, u něhož samostatný apparát zachovací jest 

 vyvinut. 



Vývoj jednotlivých části gemmulae. Zcela mladé pupeny zimní 

 jsou tvaru ellipsoidního, s vysokým kuželovitým polem hořením, na 

 němž u dospělých zvedá se vzdušná rourka. Tato nejeví se hned 

 v prvém stadiu vývinu gemmulae, nýbrž povstává teprve později jako 

 nízká, často jednostranná ovruba (íig. 14), jež znenáhla do výše se 

 prodlužuje (fig. 15), až konečně na volném konci svém útlou stěnou 

 se uzavře. V době té počne se tvořiti také korunka ve tvaru úzkého, 

 nepravidelného terče (fig. 16), jehož laločnaté paprsky teprve dalším 

 vzrůstem se vyvinou. Řidčeji postupuje vývoj korunky tím spůsobem, 

 že nejprve povstávají jednotlivé paprsky, které později na basi své 

 v souvislý terček se spojují. Stěny vnitřní otočky chitinové jsou z po- 

 čátku slabounké, barvy jasně bledožluté a ze dvou na sobě ležících 

 vrstev složeny, jež však později obyčejně zcela beze stopy srůstají. 

 Amphidisky, které takořka současně s vnitřní schránkou se objevují, 

 jeví hned od počátku rozdíl dvojí délky. Vrstva komůrek vzducho- 

 nosných vystupuje zřetelně teprve později, ač zajisté již zároveň 

 s ostatními obaly se vyvijí. Zevnější otočka chitinová jest při vzniku 

 svém velice jemnou, sotva znatelnou, barvy světle plavé, později 

 v žlutou se měnící. Mohutným vzrůstem jednotlivých vrstev spěje 

 pak gemmule ku své dospělosti. 



Úvahy. 



Přirovnáme-li formy české ku tvarům ruským, vystupují ně- 

 které, na pohled dosti závažné rozdíly, jež však při znájné proměn- 

 livosti hub sladkovodních vůbec jsou rázu toliko podřízeného. 



Dle udání Dyhoivského jeví se totiž u ruských tvarů skelettové 

 jehlice „při bližším ohledání pokryty krátkými a ostrými ostny; 

 ostny ty jsou tak útlé, že lehce mohou býti přehlednuty" *). Jehlice 



*) 1. c. pag. 3. Tom. XVI. 



Tř.: Mathematícko-přírodovědecká. 7 



