100 



Jehlice skelettové u Heteromeyenia repens jsou hladké, po- 

 někud zakřivené, řidčeji rovné, ostře končité; jehlice parenchymové 

 jsou podobné jako uCarterius Stepanowii, jsou však (při stejné 

 délce) trochu silnější, někdy mírně hranaté, a četnými, nepříliš dlou- 

 hými výhonky, jež podobně jsou uspořádány, opatřeny. — Gemmulae 

 obdány jsou vnitřní otočkou chitinovou, k níž přikládá se dosti vysoká 

 vrstva vzduchonosná ; do této vloženy jsou četné amphidisky, jež ale 

 vesměs nad zevnější otočku chitinovou, která obal vzduchonosný 

 pokrývá, volnými konci svými vyčnívají. Osa jejich jest velice štíhlou, 

 válcovitou a nemnohými malými ostny nebo hrbolky opatřena. Amphi- 

 disky jeví u tohoto druhu nejen dvojí délku^ ale i dvojí tvar. Štítkové 

 paprsky u amphidisků kratších jsou totiž na plocho rozloženy a jenom 

 konce jich jsou málo dolů sehnuty, paprsky štítků u amphidisků 

 delších jsou však velmi dlouhé a ostře hákovitě dolů sehnuty a často 

 ještě nazpět zatočeny. Vrstva vzduchonosná sestává z drobných, dosti 

 zřetelných komůrek, jež mnohdy v pravidelné řady bývají urovnány. 

 Rourka vzduchonosná, korunkou zdobená — hlavní to znak rodu Car- 

 terius — se u tohoto druhu nikdy nevyvinuje. 



Co se vlastní ^příbuznosti Carterius Stepanowii s jinými 

 druhy hub sladkovodních týče, podotknouti možno, že nejvíce blíží 

 se k některým tvarům cizozemským, jako: Carterius latitenta 

 Potts, Carterius tenosperma Potts, Meyenia plumosa Bo- 

 werb. a p. Zvláště Carterius latitenta z Pennsylvanie valně se 

 podobá našemu druhu stavbou svou. Skelettové jehlice jeho jsou 

 hladké, rovné, někdy málo zahnuté, na koncích dlouze nebo krátce 

 kopinaté; jehly parenchymové jsou mohutnější než Carterius Stepa- 

 nowii a po celé délce stejně jemně ostnité. Gemmulae opatřeny jsou 

 velice dlouhou, silnou rourkou vzdušní, jež rovněž od nitra gemmulae 

 tenkou přehrádkou jest oddělena a na vrchním volném konci útlou 

 stěnou překlenuta. Na vrcholu její vypíná se zvláštní chitinová ozdoba ; 

 tato bývá na basi své terčovitou, místičkovitou nebo i nálevkovitou. 

 Laloky však, jež u Carterius Stepanowii hvězdovitě jsou rozloženy, 

 nevyvinují se, místo nich pak objevuje se jednostranné dvojklanné 

 nebo jednoduché pentlicovité vlákno, jež délkou svou až i lOnásobný 

 průměr gemmulae převyšuje, dosahujíc 6 — 7 mm. 



Rovněž amphidisky tvarem i uspořádáním svým se vzájemně 

 podobají. Osy jejich jsou štíhlé, s dlouhými mohutnými a kolmo sto- 

 jícími ostny a hroty. Ku rozdílu dvojí jich délky přistupuje také 

 různost tvaru štítkův: u amphidisků kratších bývají totiž jednotlivé 

 paprsky štítkové ploše rozloženy, u delších pak jsou dolů kracoTitě 

 sehnuty. 



