238 



všecka vychází ze základu společného, jednotného, jenž jest samo- 

 statným a nezávislým na těch základech, na kterých jsou zbudovány 

 ostatní nauky naše, i že základ ten má cenu vědeckou. Dále se pozná, 

 že v konání této práce panuje přesná zákonitost geometrická, mecha- 

 nická a chemická, ježto společným jménem nazvati lze zákonitostí 

 hmotné práce neboli zákonitostí technologickou a tudíž že jest možné, 

 veškerý obor hmotné práce prozkoumati soustavně za pomocí některé 

 methody badací a výsledky badání toho sestaviti v přesnou soustavu 

 vědeckou; jedním slovem: pozná se, že ze všech poznatků, nabytých 

 badáním v oboru hmotné práce, lze vytvořiti nauku, jež má i obsah 

 i formu nauky přísné a jež tvoří takto jeden samostatný, sám v sobě 

 uzavřený článek přísné vědy, veškerého to vědeckého poznání našeho. 

 Konečně se pozná, že takto vzniklá nauka, jížto lze přiložiti jméno 

 nauky o hmotné práci neb starší jméno, technologie, má některé styky 

 s naukami jinými, zejména mathematickými a přírodními, které lze 

 určitě vymeziti. 



V následujícím vyznačím hlavními rysy postup, jenž jest nutným 

 při prozkoumání naznačeného vědeckého obsahu. Vycházeje přitom od 

 pojmů známých, dovodím především, že určitá zákonitost v konání 

 hmotné práce skutečně trvá; a přecházeje odtud k pojmům ne- 

 známým, novým, vyložím, která tato zákonitost jest. Na příhodnou 

 dobu pak sobě ponechám, sestaviti obsah ten ve všech podrobnostech 

 v jednotnou soustavu vědeckou a vyznačiti dotčené styky nauky 

 o hmotné práci s naukami příbuznými. 



2. Podstata hmotné práce. 



Přesné a úplné rozřešení této úlohy vyžaduje především vyme- 

 zení pojmu hmotné práce. Pro vymezení to sáhnouti musíme k sa- 

 mému základu jejímu totiž ku hmotě, na nížto práce se koná. 



V té příčině známo jest z věd přírodních, že každá hmota, ať 

 plynná nebo kapalná anebo pevná, považována jsouci každou částí 

 svou za samostatný celek hmotný, trvá v určitém stavu totiž v určité 

 době nalézá se v prostoru na určitém místě, má při tom určitý zevní 

 tvar a určitou hmotnou podstatu čili hmotný obsah. Toto místo, tento 

 zevní tvar a tato podstata hmoty jsou tři základní vidy okamžitého 

 stavu každé hmoty. 



Dále učí zkušenost, že každé hmoty můžeme se fysicky zmoc- 

 niti, použijeme-li k tomu příhodných prostředků uchopovacích. Z tétéž 

 zkušenosti jest dále známo, že zmocnivše se takto hmoty, můžeme 



