247 



G^ zn 0, t, j. kdyby nebylo třeba k tomu žádného prostředku do- 

 pravního ; míra ta byla by E^ =z G. s, tedy v tomto případě ve svých 

 znacích úplně shodná se samou prací translokační. Jelikož tato 

 posledně jmenovaná práce ve všech případech zůstala stejná a toliko 

 zpotřebovaná k ní energie mechanická se měnila podle způsobu pro- 

 středku dopravního, jest patrně poměr těchto energií E^\E^z=.ri^, 

 E^:E^:=ri^ Si E^:E^=: rj^ měrou prospěšnosti prostředku použitého 

 ku této práci čili jeho eífektem. 



K účelům praktickým bylo by ještě zapotřebí zvoliti určitou 

 váhu G a určitou délku s za jednotky v práci translokační. Obě tyto 

 jednotky mohly by býti v jednotlivých případech praktického upotře- 

 ní různé, ustálené konvencí. Jakkoli takováto číselná hodnota jed- 

 notky jest pro účely praktické velmi důležitá, zůstává pro účely 

 vědy věcí poměrně méně závažnou; zde pak zvláště pouze o to se 

 jednalo, dokázati, že jednotka tato jest vůbec možnou a má cenu 

 též praktickou. Neboť používajíce tímto způsobem jednotky hmotné 

 práce translokační, dospíváme nejen ku poznání, jak velké energie 

 mechanické neb jí aequivalentní energie chemické jest zapotřebí ku 

 vykonání určité práce translokační, nýbrž i který prostředek dopra- 

 vovací jest ku provedení tomu nejvýhodnějším. 



/3. Jednotka hmotné práce transformační. 



Při určování jednotky, kterou lze měřiti velikost hmotné práce 

 transformační, sluší míti na zřeteli trojí způsob této práce, jenž vy- 

 ložen byl rozvrhem hmotné práce, a voliti jednotku tu tím způsobem, 

 aby stejně dobře hověla všem třem druhům transformace. Podmínce 

 této bezprostředně nemůže učiniti za dost žádná jednotka, poněvadž 

 samovolné přemísťování částic, dějící se pouze vplyvem jejich tíže, 

 nutně vymáhá hmoty v stavu kapalném, kdežto přemísťování částic 

 nucené i oddělování jich, po případě spojování, předpokládá hmotu 

 v stavu více nebo méně tuhém ; proto musí se jednotka ta voliti tak, 

 aby bylo možné převésti její hodnotu na všecky různé tvary, potřebné 

 pro všecky tři druhy práce transformační. 



Jelikož samojedinou hmotu o sobě (totiž bez připojení k ní jiné 

 hmoty, jako se na př. děje v roztocích) lze uvésti z jejího skupenství 

 pevného do kapalného pouze rozmnožením jejího tepla, tedy rozta- 

 vením hmoty tavitelné, a opět navrátiti ji ve stav tuhý, jenž jest 

 nutným podkladem ostatních způsobů transformace, odejmutím tohoto 

 tepla, hodila by se ku vyjádření jednotky změny tvarové velmi dobře 



