254 



nicka a chemická ; nyní bude v hlavních rysech vyložen poměr dělníka, 

 jenž hmotnou práci koná neb ji řídí, pak poměr konstruktéra, který 

 stroje pro účely hmotné práce navrhuje, jakož i poměr průmyslníka, 

 jenž práci tu v život průmyslový uvozuje, ku hmotné práci vůbec. 

 Jest patrné, že úloha tato jest ve své podstatě totožnou s úlohou, 

 stanoviti poměr zákonitosti hmotné práce k intelektu člověka a vzá- 

 jemný vliv obou na sebe. Jsem daleký toho, odpovídati na tuto otázku 

 v celém rozsahu jejím, neboť úloha ta ve druhé části své značila by 

 psáti historii vzdělanosti lidské a nikoli pojednati o zákonitosti hmotné 

 práce ; zde bude vyznačen pouze první styk zákonitosti této s duševní 

 činností. 



a) Poměr dělníka ku nástroji. 



Nástroj hmotné práce, jakožto předmět zákonitý a pomocný při 

 sdělání jiného předmětu též zákonitého, řízen musí býti v práci určitým 

 pravidlem; a jelikož vedení jeho děje se pouze ručně, musí dělník, 

 aby vůbec mohl správně pracovati, pravidla ta znáti. Požadavek tento 

 jest požadavkem vědění dělníkova. Souborná sestava všech stejno- 

 rodých pravidel o jednom nástroji anebo o celé skupině jich tvoří 

 patrně theorii nástrojů vůbec, kteráž jest jednou částí theoretické 

 nauky o hmotné práci. 



Druhým požadavkem přesného konání hmotné práce jest, aby 

 dělník její dodělal se dostatečné zručnosti v konání toho, o čem 

 nabyl vědomosti. Jest to požadavkem umělosti či dovednosti dělní- 

 kovy. Té nabývá se patřičným cvikem čili opakováním výkonu, jehož 

 zákonitost se poznala. Úkolem tu jest, nejen ruku zvyknouti, aby 

 ► nástroj zcela určitě a s jistotou do práce zavedla a s touž jistotou 

 jej po čas práce řídila, až konečně hmota přetvoro váná nalézá se v tom 

 stavu zákonitém, ku kterému hmotná práce směřovala, nýbrž i vy- 

 cvičiti při tom oko tou měrou, aby každou odchylku skutečného vý- 

 konu od výkonu zákonem předepsaného bezpečně postřehlo a ještě 

 v čas podalo zprávu o počátku chybné práce. Patrné, že tato stránka 

 hmotné práce jest ryze praktickou, od nížto čásť theoretická může 

 býti úplně oddělena a samostatně pěstována, kdežto čásť praktická 

 bez theoretické obstáti nemůže čili že technické umění jest bez tech- 

 nického vědění nemožným. K tomu pojí se požadavek fysické síly, 

 aby se mohly překonati odpory, které vznikají konáním práce hmotné. 

 Bez ní jest všeliká hmotná práce nemožnou; tělesná síla dělníkova 

 jest tudíž zákonitým požadavkem této praktické části. 



