256 



dělníka podstatným jejím činitelem. S obtížemi těmito nesetkáváme 

 se u strojů, které konají práci automaticky; při nich všecky pod- 

 mínky správné práce jsou realizovány konstrukcí stroje, a trvalost 

 i zákonitost jejich ručí za trvalé a zákonité konání její. Vycvičenosť 

 dělníka, která vedla nástroj do práce podle určitých zákonů geo- 

 metrických a mechanických, zastoupena jest u stroje geometrickými 

 a mechanickými poměry mechanismů strojních; soudnost jeho nahra- 

 zena jest tu účelnou volbou těchto mechanismů, již provedl konstruktér 

 při návrhu stroje, a trvalá pozornost nahrazena jest trvalostí kon- 

 strukce, totiž pevností a tuhostí její článků. 



Následkem toho součinnost dělníka, jenž stroj při práci obslu- 

 huje, snížena jest, hledíc k této práci, na míru nejmenší, čímž zároveň 

 zamezeny jsou odchylky o její přesnosti ; spočívat tu přesnost a správ- 

 nost práce v přesnosti a dokonalosti stroje. Při práci strojní zaujímá 

 konstruktér svým věděním a uměním ono důležité místo, které při 

 ruční práci zaujímá dělník svou soudností a dovedností. Úlohou kon- 

 struktéra strojů pro účely hmotné práce jest tedy, ty zákony geo- 

 metrické a mechanické, které jsou obsaženy v hmotné práci a jež 

 při ruční práci jen neúplně se dodržují, zrealizovati trvale tuhými 

 články strojními a články ty voliti přiměřeně k účelu konané práce. 

 Takovým způsobem konstruktér zatlačuje dělníka od ruční práce, 

 a svým věděním a konstruktivným uměním zrealizovav zákony hmotné 

 práce, dosahuje náhrady nejen za fysickou, ale i za psychickou činnost 

 jeho; seznáváme tím v konstruktéru zvelebitele hmotné práce. 



c) Poměr průmyslníka ku hmotné práci. 



Jako konstruktér znáti musí plně zákonitost hmotné práce, maje 

 stroj pro účely její konstruovati, rovněž tak jest průmyslníku, jenž 

 svou duševní činností chce zdárně zasáhnouti v průběh Průmyslu, 

 znáti základ jeho, jenž spočívá v zákonitosti hmotné práce, v určité 

 výkonnosti strojů, v jejich správném seřadění v továrně, ve vzájemné 

 souvislosti továren i v ustálených poměrech, které leží sice mimo ni, 

 ale na její rozvoj mají patrný vliv. Dále jest mu stálou bdělostí udr- 

 žovati v mysli nepřetržitou spojitost všech těchto článků života prů- 

 myslového; všeliké přerušení její působí větší nebo menší měrou 

 rušivě na průběh průmyslu buď jen v tomto oddílu anebo i vůbec. 

 Odchylky tyto zavdávají sice podnět k nové vydatnější činnosti na 

 tomto poli, aby se dosáhlo opětné spojitosti jeho, ale úkaz ten jest 

 důkazem, že život průmyslový řízen jest zákony, jež jako poslední 

 články zákonitosti hmotné práce se jeví, a které průmyslník nejen 



