619 



pohybu, která zbývá po vyloučení translace a rotace, sestrojiti dvě 

 plochy, řídící plochu 2. stupně a ellipsoid po šinutí, jež po- 

 skytují úplnou analogii ku plochám v theorii napjetí se vyskytujícím. 

 Při vyšetřování jakéhokoli pohybu rozkládáme týž v pohyb stejno- 

 rodý; vytknuvše sobě totiž bod A (íc, ?/, 0), dovozujeme, že v nekonečně 

 blízkém sousedství jeho má kterýkoli bod B (x -\- a, y ~{- b, z -\- c) pohyb, 

 jehož složky jsou line ar ný mi úkony relativných souřadnic a, h, c. 

 Pohyb ten se skládá z části, společné všem bodům kolem A polo- 

 ženým, t. j. společné celé hmotné částici kolem téhož bodu, tak že 

 tím částice co taková se nemění čili deformace nedoznává ; a z d r u h é 

 části, která mění rozměry a tvar částice. Pro deformaci jest jen 

 tato část důležitá, ana nás poučuje, jaké jsou v různých směrech od- 

 chylky (deviace) od původních vzájemných poloh bodů téže částice, 

 čili pošinutí jednoho bodu vzhledem k druhému. Je-li na př. B' nová 

 relativná poloha bodu B vzhledem k A^ jest AB původní, AB' ko- 

 nečný vektor, BB' deviace bodu B vzhledem k bodu A. Při určení 

 tohoto pošinutí záleží však zcela jen na velkosti a směru vektoru 

 AB; pro všechny rovnoběžné, stejně dlouhé, nekonečně sobě blízké 

 vektory v sousedství bodu A jest pošinutí to stejné, a za míru jeho hodí 

 se tudíž poměr délky jeho ku délce původního vektoru. Čili pošinutí pro 

 jednotku délky původního vektoru. Složky pošinutí toho můžeme 

 tudíž, nazveme-li n směr vektoru AB, p směr pošinutí samého a rn 

 hodnotu jeho, při známém označení '^) psáti: 



*) 



Nazveme-li totiž 



u,v, 



w složky pošinutí bodu A 



, můžeme zavésti 



pro 



krátkost 





označení : 



Xx 



Dm 

 --bx' 



Xy — 



Dm 

 Dž/' 



Xz rr 



Dm 



D^ ' 











yx 



Iv 



yy~ 



bv 

 Dž/' 



y^ — 



D« 



Iz ' 











zx : 





Zy-=. 



33, ' 



Zz — 



div 

 ■bz ' 







Většina spisovatelů (tak Kirchhoíf, F. Neumann) užívá označení poněkud 

 změněnéhOj kladouce: 



Zv , Diy 



Dw Dm 



Zx ^=zxz :=z -1^ \- -?r~ , 



vx vz 



Dm Dv 



Zde se přidržíme důslednějšího označení hořejšího, jehož užívá též 

 Weyrauch (Theorie elastischer Kórper, 1884). 



