622 



Tn. Volíme-li směry ty za směry os souřadnic, nabývají rovnice řídící 

 plochy a ellipsoidu pošinutí jednoduššího tvaru: 



^1 ^2 ^3 



ti y.2 9-2 



Mění-li se vektory v hlavních směrech deformace vesměs týmž 

 způsobem, t. j. prodlužují-li neb zkracují-li se vesměs, platí totéž 

 pro vektory jakéhokoli směru, veličiny 7\, r^, r^ jsou téhož označení 

 a plocha {A') jest ellipsoidem ; jinak jest plocha {A') dle volby ozna- 

 čení veličiny h^ hyperboloidem o jedné neb o dvou oblinách. K určení 

 všech příslušných k sobě směrů n a p jsme v případě tom patrně nuceni 

 voliti obojí označení + k, tudíž i obě zmíněné plochy. Plochy ty jsou 

 od sebe odděleny společným kuželem assymptotickým, určující 

 ty směry pošinutí, jež jsou k příslušným vektorům kolmý, jimiž se 

 tudíž mění jen směr, nikoli délka vektorů. 



Nazveme-li nyní ír„, ?/„, Zn složky napjetí, působícího na plošnou 

 Částici o normále n^ platí pro ně rovnice (1); další úvahy zůstanou 

 též v platnosti ; plochy {A) a {B) mají tudíž pro napjetí týž význam, 

 jako pro pošinutí. Zejména slouží řídící plocha napjetí {A) k určení 

 směru ^ napjetí na plošnou částici, jejíž normála má daný směr n\ 

 ellipsoid pružnosti {B) určuje ku sméru p i velkost výsledného na- 

 pjetí. Analogie jest úplná, až na ten nepatrný rozdíl, že v případě 

 napjetí nutně platí rovnice (2). Uvážíme-li, že vnitřní napjetí a tlaky 

 vznikají následkem deformace a jen následkem deformace (změny 

 objemu a tvaru), že tudíž ni translací ni rotací způsobeny býti ne- 

 mohou, stává se vytčený parallelismus ještě patrnějším a zároveň se 

 odůvodňuje zavedení rovnic (2) pro pošinutí, jimiž se rotace co kine- 

 tický živel pro tlaky a napjetí uvnitř hmoty bezvýznamný vylučuje. 



n. 



Další analogie jeví se v jisté čtyrznačnosti 



veličin: cc^;, ^yi ^z-, y^ 



'?, 



a veličin : Z^, X„, X, Y^ Zz. 



«j "^^yi ^^ni -^ x 



Veličina x^ značí elongaci kladnou, t. j. prodloužení, je-li 

 kladnou, elongaci zápornou, t. j. zkrácení, je-li záporná, Sku- 



