651 



se mi přiznati, že také má pozorování nedala se systematický a vše- 

 stranně, aby dovedla vztahovati se na veškeru faunu šumavskou. 

 K tomu nedostávalo se mi jednak ani prostředků, jednak ani času. 

 Nemoha z příčin jistých spoléhati na podporu veřejnou, mohl jsem 

 úmysl svůj uskutečniti pouze šlechetnou obětovností osoby soukromé 

 a poněvadž tím již předem čas pobytu mého v Šumavě jen na krátce 

 vyměřen byl, neosměloval jsem se doufati v poněkud jen příznivý vý- 

 sledek cesty své. Než přece považoval jsem prostředky své za do- 

 statečné, abych aspoň v oblíbeném studiu svém annulatologickém v Šu- 

 mavě s prospěchem pokračovati mohl. Proto také měl jsem tentokráte 

 zřetelu pouze ku vodám šumavským a přiměřeně k času, jenž mně 

 byl vyměřen, toliko na vody Šumavy východní, totiž jezero Plbcken- 

 steinské^ některé prameny horské a Zlatou stoku Švarceyiherskoii. V ná- 

 sledujících řádcích podávám skrovné výsledky zkoumání svých, koje 

 se tou nadějí do budoucnosti, že na příště budu tak šťastným, abych 

 mnohem rozsáhleji a všestranněji bohatou faunu naší památné Šu- 

 mavy poznati a zkoumati mohl. 



I. Jezero Plóckensteinské. 



Klidné toto jezero horské, jehož hladina ozářena jasnými pa- 

 prsky odpoledního slunce, jen časem lehkým vánkem slabě byla zče- 

 řována, činilo na mne již předem dojem jakési mrtvosti. Ačkoliv 

 skalnaté dno všude, kam oko dosáhnouti mohlo, pokryto bylo zetlelou 

 prstí, patrně pocházející z nahnívajících kmenů a větví stromových, 

 jež z vody porůznu vyčnívajíce břeh jezera lemovaly, přece nepostihl 

 jsem ani té nejmenší vegetace, jež by z oné hojnosti rozkládajících 

 se látek život svůj Čerpala. Ani stopy po nějakém sparganiu, skří- 

 pině neb ostřici, jež přece tak stálými jsou hosty jezer jihočeských! 

 Pro mne, zoologa, jenž naučil jsem se znáti vzájemnou podmíněnost 

 a nutnost pospolitého života květeny a zvířeny, bylo to předzvěstným 

 znamením, pod jehož dojmem netroufal jsem sobě přílišné naději se 

 oddávati. Však horské jezero bylo pro mne zjevem dosti novým, jenž 

 dovedl potlačiti vzmáhající se předtuchu nezdaru a tajemná hloub 

 jezerní byla příliš lákavou, než abych v lůně jejím tušiti nechtěl exi- 

 stenci života organického. Tanulo mi na mysli několik typických 

 organismů horských jezer, jichž existenci tuto zjistiti jsem doufal. 

 Abych některé z těchto organismů jmenoval, byl to zejména zajímavý 

 korýš Branchionecta, jejž professor Wierzejski v jezerech 

 tatranských byl odkryl, kdež ostatně ve společnosti téhož korýše na- 



