Crabro. A. b). 2. — elavipes. 45 
öfver; denna sednare är den enda tydliga del af diagonalen, hvilken i hjertfältets 
område endast i viss dager skönjes såsom en fin strimma; i öfrigt är bakryggen 
upptill mycket välfd, ytterst blank och polerad samt nedanför och på sidorna om 
denna blan'sa yta finfjunig.  Underlifstjelken längre än baklåren, äfven längre än 
bakhöfterna och deras leder, (men då äro ej låren sammanräknade), omyändt pä- 
ronformig, i ändan tjockare än låren, före midten nästan lika smal som höftleder- 
na, nedanför disken i båda kanterna en liten sträf tuberkel liksom hos vissa Ich- 
neuwmonider , den återstående och hufvudsakligaste delen af underlifvet både of- 
- vanpå och inunder kullrig, segmenternas spetskanter brungrått genomskinliga, fram- 
för samma kanter på buksegmenterna en gles tvärrad af långa rätt nedhängande 
punkthår. Hannens båda analfjäll korta, halfmånformiga, plattkullriga och punkt- 
fjuniga. Honans anus formerar en mycket kort kägla eller kägelformig pyramid; 
undre analfjället  halfkoniskt, nästan rakt eller i samma plan som de föregående 
bukskalen ; öfre analfjället nästan lodrätt sluttande, ytterst fint och tätt punktfju- 
nigt, vid spetsen intryckt till en oansenlig trubbig ränna. Radialfältet mycket långt: 
dess bihangl 5—4 gånger kortare, helt, långt rån vingspetsetsen förenadt med 
radius till en spetsig vinkel. 
Gretve Le Peletier De Saint Fargeau klandrar Panzers figur (uti Fn. 
Germ. 72. 12.) såsom ”mauvaise”; men i detta klander ligger en dubbel orätt- 
visa; ty 1:0) är Panzers figur fullkomligt öfverensstämmande med naturen; och 
detta är ju hufvudförtjensten hos ett porträtt, 2:0) föreställer Panzers figur en 
hona, och alldeles icke hannen, hvilket Grefyve De S:t Fargeau förmodar. 
Hannen är, såsom ofvanföre blifvit visadt, Fabricii Crabro Crassipes , hvilken 
Panzer icke kände då han afmålade och beskref honan, 
B. Större Silfver- och Gullmunsteklar med svart gulfläckigt underlif 
Crabrones Majores abdomine nigro flavopicto. 
a) Bakryggens hjertarea fullkomlig; alltid slätt blank och liksom polerad. Ra- 
dialfältets bihang temligen långt, mer och mindre tydligt, alltid öppet; vid basen 
mycket bredare än mot ändan, hvarest oubitalådran böjes parallel med radius och 
upphör ett stycke från vingspetsen. 
Metanoti areola cordata perfecta, levis, nitida veluti polita. Cellule radialis -ap- 
pendicula longiuscula plus minusve distincta, semper aperta, basi latior quam apice: 
7 
