Crabro. Bb). I. xo — eribrarius. 61 
nor stå högre än hannarna, att mjölet af vädret knapt kan föras till stigmata. 
Men sedan desse honungsugande yrfä med mjöl betäckt sina pälsar, lår, ben och 
fötter, afskakas under deras trägna sökande efter honung, mjölet på stigmata, som 
det uppsluka, hvaraf blir aflelse och sedan drägtiga frön. — Om någon drager i 
tvifvelsmål, att så härvid tillgår, han behagar, emedan naturens bok står allom 
öpen, allenast betrakta de vid detta djurets framben fastväxte siktnings-verktyg, 
och tillika vara uppmärksam, sedan de af sammanskrapadt mjöl blifvit fylde, huru 
detta djur, då det söker sin föda, skyndar under tiden hela ängarna öfver, ur 
den ena blomman i en annan, då igenom dess skakning och rörelse mjölets fina- 
ste delar, igenom hålen på benskifvorna, ömnigt sicktas på blommorna: huru åter 
djuret sina siktningsverktyg, då de af mjöl blifvit förstoppade, med sina spetsige 
käkar utgrafver, att det sedan med större beqvämlighet , må ånyo kunna samla 
mjöl vch sikta: lärer han, utan långt betänkande bejaka satsen, och med förun- 
dran tillstå, at de minsta och af människor merendels så ringa aktade djur, ofta 
äro förordnade, at utföra de största underverk och mästerstycken i naturen. Det 
är ingen tvifvel, at ju alle djur blifvit skapade till sina vissa och bestämda 
ändamål. Detta se vi hafva blifvit med särskilte och endast til siktning brukbara 
verktyg försedt, hvilka hvar förnuftig med sina ögon kan beskåda och finna. Be- 
rörde rön kan bäst anställas i Junii månad, då hann-blomstren mest släppa sitt 
mjöl.” 
Likaså sannt det är att allt i Naturen har sitt ändamål och att insekterna 
ofta betydligt underlätta och befordra vyexternas fortplantning, ehuru detta sällan 
inses och oftast förbises af menniskan, likaså osannt är det att det så kallade 
Siktbiets sköldar äro genomborrade med hål som begagnas af djuret för att der- 
med sikta frömjöl på pistillernas märken. Ty för det första äro dessa sköldar 
alldeles hela och endast liksom öfverströdda med en mängd hvitaktiga genom- 
skinliga (men alldeles icke genomborrade) punkter; för det andra finnas dessa 
sköldar blott hos det ena könet, neml. hannarne, hvilka äro tröga och gerna 
länge uppehålla sig på en blomma, — men saknas hos honorna, hvilka äro mer 
lifliga, och med större flit och skyndsamket besöka olika blommor; emedan de, 
utom bestämmelsen att föda sig sjelfva och para sig, äfven måste ha omsorg om 
sin afföda. Hade nu hufvudafsigten med dessa sköldar varit att befordra vexternas 
9 
