42 Crabro. A. b). 2. — tibialis. 
Vistelse. "Träffas i Juli och Augusti månader, mer och mindre talrikt, på köf 
och blommor i ängar och trägårdar. 
Anmärkningar: Honans hufvud är mera kubiskt med bredare, blankare och 
finare punkterad hjessa samt omärklig diagonal. På Hannen är hufvudet mera 
långsträckt nedåt, med djup diagonal framom punktögonen. De två silfverhåriga 
linier, som ligga en vid hvardera inre ögonkanten, räcka hos konan blott jemt 
med antennskaftens längd; men hos Aanrnen ända upp till den bågformiga intryck- 
ningen emellan hyardera ögat och yttre punktögat. Hannens antenner jemtjocka 
med tassarne: 2:dra leden inunder neddragen till en lång spets, 3:dje och 4:de 
leden inunder vid basen djupt urringad, så att den föregående ledens mned- 
hängande kant får utseende af en trubbig tand;.de fem första lederna ofvan 
svartbruna, inunder och i spetskanten gulaktiga, de återstående skiftevis brun- 
och hvitringade. — Honans antenner enkla och smalare än tassarne, inunder 
vid ledspetsarne hvit eller brungula. Öfverläppen sillverhårig, inunder med gul- 
aktig och ofvanpå med svartbrun grundfärg, köländan slutas i en hvass spets, på 
ömse sidor om kölspetsen urringad. På hufvudets undre sida hos hannen finnes, 
på ömse sidor om munhålan och ett litet stycke från mandiblernas bas, en liten 
rakt nedhängande svart horntagg. Mandiblerna gula med rödaktiga spetsar 
och svart bas.  Framryggens diagonalsnitt djupare hos hannen och mellan- 
ryggens diagonallinia tydligare hos honan.  Bakryggen polerad och blank utan 
all annan skulptur än diagonalen samt en obetydlig gropighet på ömse sidor 
om pelioli vidfästning. Höfterna nedtill och höftledernas kanter hvitgula. Bak- 
benen förtjockade, klubbformiga, groftaggiga, vid basen gulhvita, midtpå syart- 
bruna, i ändarne och hela sporrarne tegelröda. Hannens fram- och mellan- 
ben svarta, i båda ändar tillika med hela deras sporrar och tassar blekgula. 
Honans mellanbeu och mellantassar i ändarne rödgula; och hela frambenen gula 
utan svart inblandning. Underlifvets stjelk har i kanten på ömse sidor om disken 
en liten sträf tuberkel. Buken är kullrigare hos honan än hos hannen; buk- 
segmenternas kanter äro hela hos honan men hos hannen midtpå något inbugtade; 
punkthåren framför segmentkanterna äro glesare, längre och hängande hos honan, 
men tätare, kortare och liggande hos hannen. Honans öfre analljäll bildar en 
blank , temligen djup, i botten glest punkterad, rödbrun ränna, som vid den svarta 
