' 5. Mom. Crabro: A. a). 2. — scutatus. 31 
extus ductis: areolis lateralibus superne politis levissimis, inferne subtile recta trans- 
verse såriolatis; abdomine ovali, thorace subduplo longiore, pube tenuissima griseo- 
fusca adsperso, segmentorum ventralium marginibus apicalibus brunneo-subscariosis. 
Crabro scutatus Fabr. Piez. 312. 19. — Panz. Faun. Germ, 135. 22. Van 
der Linden 2. 44. 5. — Zetterstedt Ins. Lappon. 444. 
Crossocerus scutatus Lep. De S:t Farg. 1834. 764. 1. 
Vistelse. Äfven denna art förekommer på samma tid och på samma ställen 
som Crabro albilabris; men endast hankönet är oss bekant. Den upptäcktes 
först af Doctor Panzer i Tyskland; och har sedan blifvit funnen äfven inom 
Skandinavien på många orter ehuru ej allmänt. Vi ha fångat honom i Skåne på 
Ekebuskar, der han var i sällskap med Crabro albilabris , d. 16 Augusti 1837 
vid vägen emellan Snogeholm och Söfdehorg, samt d. 27—29 Augusti 1838 vid 
vägen emellan Silfåkra Herregård och Vestra Tvet, samt ensam här och der på 
åtskilliga blommor inom ”Tallplanteringen vid Lackalänga by nära Lund, 
Anmärkningar. Denna insektart är icke blow till habitus utan och i mån- 
ga andra väsendtligare karakterer snarlik Cabro albilabris. Hufvudets och rygg- 
sköldens diagonaler, punktur och öfriga impressioner äro desamma som hos al- 
bilabris ; detsamma gäller äfven om underlifvets form, segmentkanternas hall- 
genomskinlighet och liksom vissnade utseende, öfra analfjällets konstruktion, bu- 
kens platthet och fötternas hår- eller taggbeklädnad. Men kroppen är, såsom 
artmärket utvisar, något längre. Antennerna från "basen till midten fransade af 
långa hvita sidenglänsande fjun; fransen är sammanhängande, men icke såsom 
hos albilabris der han tydligt afbrytes för hvarje led; hos secutatus räcker 
fransen blott till antennens midt, men hos albilabris utsträckes den ända till 
antenspetsen. Hela den silfverhåriga öfverläppen, öfver- och underkäkar, pal- 
per och munhålans omgifning äro citrongula.  Låren och benen baktill svartli- 
nierade.  Tassarnes ändar svarta, På bakfötterna äro höfternas och benens spet- 
sar, höftlederna och tassarnes basalringar jemte en strimma frampå benen blekt 
gula; knäna brungula. Frambenen äro transformerade till temligen stora omvändt- 
hjertformiga sköldar; hvarje sköld synes bestå af 2 partier: den ena eller inre 
är gul med brun spetskant, tjock ogenomskinlig och konisk samt utgör den 
egentliga tibia; den andra eller yttre; som utgör egentliga skölden , är gul- 
