Crabro. 4. Mom. 11 
Genom denna undersökning ha vi således återkommit till detsammma Resul- 
tat, som vid dylika tillfällen ofta erhålles, — det nemligen, att ett naturligt 
Slägtes sönderbrytning, företagen med afsigt eller i förhoppning att al dess frag- 
menter bilda nya genera, är och förblifver ett nästan alltid misslyckadt försök. 
Till följd af denna undersökning och på grund af den erfarenhet som ge- 
nom densamma vunnits, kunna vi, för vår del, icke antaga de af Grefve Lepe- 
letier De Saint Fargeau uti dess Crabro-System uppförde elfva Genera, och 
måste, af samma skäl, erkänna de Aldre ofvan citerade Auctorernas mening så- 
som den rätta eller med naturen mest öfverensstämmande. 
Det återstår således att för arterna af det ostyckade Crabroslägtet uppsöka 
en indelningsgrund, som icke allenast är lättfattlig utan hufvudsakligen varaktig. 
Denna grund finna vi uli: 
1:0) Skulpturen , företrädesvis af thorax och metathorax. Redan i första m0- 
mentet är Skulpturens värde antydt. Dess vigt inses af artbeskrifningarne, der 
species ofta kunna bestämmas, och de kön, hvilka förut blifvit beskrifne såsom 
skilda arter och i olika afdelningar eller Slägten aflägsnade från hvarandra, åter- 
förenas hufvudsakligen, genom Skulpturen. 
2:0) Analfjällens , särdeles det öfres., konstruktion hos båda könen. I af- 
seende på det öfre analfjällets bildning algå Grabronerna i två afldelningar, ty 
antingen a) är honans öfre analfjäll plattkullrigt , triangelformigt, med punkterad 
och hårbelagd yta; hannarnes ölre analfjäll i det närmaste hallmånformigt, eller 
rundadt triangelformigt med hvälfd, punkterad eller punktfjunig yta; — eller b) 
är honans öfre analljäll uthålkadt till en blank, mer och mindre spetsvinklig 
rämna, som på de hoptryckta sidorna skyddas af styfva brungula hårbörster. 
Hannarne , till den sednare afdelningens honor, skiljas med få undantag från 
den förstas deri, att deras öfre analfjäll jemte gröfre och tydligare punktering är 
utmärkt genom en diagonalgrop. 
3:0) Antennernas och fötternas form, beväpning och beklädnad ge ock goda 
kännetecken, dock må man ej sätta allt för mycken lit till dem. Ty de äro för 
det första icke alltid varaktiga, och för det andra icke sällan blott positiva hos 
det ena könet. 
