Crabro 2:dra Mom. vå 
2:dra Momentet. Några ord om Silfver- och Gullmunsteklarnes 
Lefnadssätt och hushållning, m, m. 
Silfyer- och Gullmunsteklarne förekomma hos oss om sommartiden, från med- 
let eller slutet af Juni till medlet af September, sällan i October, i skogar, lun- 
dar, ängar, fält och trägårdar, på trädens löf, på platta blommor särdeles para- 
sollblomster , på stockar, stenar och sandfält, torra lerbackar m; fl. d. för solens 
verkan öppna lokaler. Deras föda består i safter som djur eller växter fram- 
alstra.  Derföre söka de begärligt på trädens och örternas blad den af bladlös- 
sen beredda honungsdaggen.  Derföre trälflas de alltid så ofta på de blommor 
"som ymnigt afsöndra nektar. Men deras tunga är så kort att den ej kan räcka 
ned i de långa pipformiga blommornas nektarier ; af denna orsak ser man dem 
ock allmännast på platta 1. korta blommor t. ex. Rosaceer, Ranunculaceer, Um- 
bellater , Amentaceer m. fl. d. Men sökandet af föda till sitt eget lifs uppehälle 
är icke enda skälet ej heller hufvudorsaken hvarföre de besöka dylika ställen. 
- Båda könen träffas gcemenligen der, kunna då para sig och man ser dem stun- 
dom derifrån bortflyga förenade. Dessutom har Crabrohonan der ett godt tillfälle 
att fånga en mängd mjukskaliga insekter, hvilka, ditlockade af de festa insek- 
ters balsam — honingsdaggen och nektarn —, kunna passa till föda för hen- 
nes ungar. På sandfält, lerbackar, stenar och stockar, som; uppvärmas af so- 
len, synas Crabronerna ofta liggande orörliga liksom för. att bada sig i solvar- 
men samt för att lura ut och gripa andra insekter som komma i deras grann- 
skap. De kasta sig med kattens vighet på sitt rof, flyga bort dermed till den 
håla som de med käkar och fötter uthålkat i jorden, och lemna det åt den i hå- 
lan varande larven, 
När de para sig, stå ej båda könen i samma plan med motvända ryggar 
såsom Sågsteklar och Nattfly, utan hannen ligger öfver honans. rygg, och om- 
fattar hennes hufvud eller framrygg med sina framtassar. Larverna äro fotlö- 
sa och föda sig på det sätt att de suga lifssafterna ur det af modrens kältar 
sönderkrossade: bytet som hon lemnat dem, ty de ha ej mågot utbildadt hufvud 
och till följe deraf blotw rudimentära käkar hvilka ej kunna tugga. Då de blif- 
