Crabro. B. b). 2. xx. — fossorius. ; 103 
d 
Anmärknigar. De författare, som förut beskrifvit detta species, ha förbisett 
just det kännetecken som är det vigtigaste, och hvilket Linné efter sitt korta 
manér, dock i de bestämdaste ordalag uttryckt. Linné säger neml. om honan: 
”eaput grande est ,” hvilket skiljer henne icke blott från sin hanne utan ock från 
alla andra Crabroarters honor, emedan ingen enda har så stort hufvud som fossorius 2. 
Den Crabro som Panzer uti En. Germ. 72. 11. beskrifvit och målat un- 
der namn af fossorius 9, är på intet sätt fossorius ; ty den är 1:0) alltför lilen, 
2:0 är dess hufvud försmalt, 3:0) är vändleden (på figuren) alldeles svart, 4:0 äro fram- 
ryggens hörn obeväpnade, etc. Panzers fossorius är sannolikt honan till hans och vår 
lapidarius. Hvad vi nu anmärkt om Panzer gäller äfven om Le Pel. De S:t Fargeau 
som uti Annal. Ent. 1834. 723. 10. vid beskrifningen af fossorius citerar Panzer. 
Att Fabricius, som var en elev af Linné och i Upsala besåg Linné's samling, 
verkligen kände hvilken art Linné menat är utom all tvifvel; ehuru han i Syst. 
Piez. visar, då han' citerar Panzer, att han förblandat Linnés fossorius med 
lapidarius 92, hvilket likväl aldrig kunnat ske om han icke förbisett 1:0) krop- 
pens och 2:0) hufvudets, olika storlek samt 3:0 och hufvudsakligen den helt olik- 
artade skulpturen. 
Hos de olika könen af denna utmärkta art är följande att observera: 
Hannen (al Crabro fossorius,) är något öfver + tum lång. Hufvudet fram- 
för ocellerna, bakom ögonen och ända till munkaviteten liksom öfverdraget med fina 
parallela långstrimmor; dess diagonalwär fin men tydliggmbaktill är det något al- 
smalnadt.  Antennskaftet framtill citrongult, baktill svart. Antennernas 4:de och 
6te leder inunder djupt (, och djupare än hos någon annan hanne bland alla hittills 
kända Crabroner,) urringade, hvadan och den 5:te leden, som blott är sinuerad , bil- 
dar emellan dessa båda utsvängningar en bred balk och ger åt denna del någon 
formlikhet med en vågbalance; 3:dje leden är ock något urringad.  Framryggens 
uppstående bakdel transverselt fyrkantig med hvassa tagglika hörn och blank räffla, 
som afstannar på ömse sidor om diagonalsniltet. Mellanryggen, hvars diagonal ut- 
göres af' en fortsatt upphöjd linia ända till skutellen, har alldeles samma slags 
skrynklighet som Cr. Shuckardi men grofvare. Fötterna svarta, med rödgula knän 
och sporrar ; frambenen vid basen svafyelgula och på insidan rödgula, mellanbenen 
i öfre ändan svafvelgult och i den nedre rödgult fläckiga, bälrljonen i båda ändar 
t 
pp Ry te 
