2t 



Lycuiii etiropaiuni, Jiisnifn, Ask, Vinruta, Hampa, Ligu- 

 struiii, Färotitiäii och Evoiiyinus curopaius in. fl. Det liiin- 

 der äfven, att lian aiigrtper (obaksplanfor och förstör dessas blad. 

 Den skada han sålunda föiorsaltar, der han är allmän, <är så- 

 ledes ganska stor; men hos oss är den högst obetydlig tillfölje 

 af artens sällsynthet. Der han förekommer i mängd, kan han 

 lätt afplockas och bör liksom fjärilen, sökas helst med lykta, 

 emedan han företrädesvis om natten iir i rörelse. 



Till följe af -don dödskallclika teckningen på thorax har 

 fjärilen sedan länge tillbaka ådragit sig allmän uppmärksamhet 

 i de länder, den han är allmännare än hos os^, och fått sig 

 tillagd benämningen Död-skaJle, Todtenkopf, Tete de mört o. s v. 

 Deuna egendondiga teckning har i förening med det underliga 

 och klagande läle, som fjärilen låter höra när den oroas, föror- 

 sakat alt enfaldigt och vidskepligt folk ansett djuret såsom ett 

 elakt förebud. År 1733 förorsakade han allmän förskräckelse 1 en 

 del af Frankrike, då han der vi.sade sig i ovanlig mängd, och 

 när derjemte en häftig farsot samtidigt härjade, betraktades han 

 af hvarochen, som fick se honom, såsom ett säkert förebud till 

 döden. Men ehuru Allmänna DödskaUen har intet att skaffa 

 nicd de sjukdomar eller andra landsplägor, som härja under hans 

 llyglid, är han dock sjclf en verklig landsplåga der han före- 

 kommer i mängd isynnerhet för dem, som sysselsätta sig med 

 biskötsel, lian är ytterst snål efter honung och tränger sig dcr- 

 fiire in uti bikuporne för att tillfredsställa denna sin passion. 

 ])å förorsakar han en sådan förskräckelse bland bien, att de 

 merendels öfvergifva sina kupor och låta honom ostörd plundra 

 deras magasincr. Äfven om de försöka att med sina gaddar 

 försvara dessa, förmå de likväl icko med sina stygn tränga ige- 

 nom hans täta pelsverk. 



Flera naturforskare hafva velat öfvertyga sig om från livil- 

 kpn kroppsdel det läto utgår, som man får höra, då man oroar 

 fjärilen, men nästan hvarochen af dem har yttrat en serskild 

 mening dcrom. KEAIIMUR tror, att det härleder sig från tun- 

 gans gnidning mot palpcrne, men efter ROSSIS försök skuUo 

 det uppkomma goiiom den luft, som Ijärilcn indrager och utstö- 



