94 



omnibus infra plus minus confluentibus ; posticis rubris mar~ 

 g-ins niyreseente; fimbriis nujro-coeruleis; antennis subfilifor- 

 mibus. 



Pranivingarne hälft genomskinliga^ svartbläa, 

 mod 3 allå.nga, smalare, blodröda fläckar, bland 

 hvilka den medlorsta ivr kltib bformig och hvilka 

 alla på 11 n d r o sidan mer eller mindre med h v a r a n- 

 dra sammanflyta; bakvingarnc röda mod svartaktig 

 utkant; fransarnc svartblåaj antennerno nästan 

 trädformiga. 



Syn. Spjiinx scabiosce ESP. Schm. II. t. 24. f. 3. 

 p. 187. IlOliN. S|)h. t. 18. f. 36. text. 78. 5. Zygmna 

 »cabioum FABR. E. S. III. \. 386. 2. (ex i)art.) OCIIS. 

 Schm. II. 28. IV. 36. TKEITSCII. X. I. 104. 251. 

 BOISD. Icon. II. 43. t. 53. f. 1. 2. II— S. Sph. f. 17. 

 18. KAYSEK. Schm. p. 169. DALM. Sph. Sv. 223. 7. 



Var. b. Framvingarno ofvan grönaktiga. (AU» 

 anticis supra virescentibus.) 



Var. c. Den bakre och stundom äfven den med- 

 lersta af framvingarnes fläckar delade i tvenne. 

 (Macula al. ant, posterior et interdum etiam mucula inter- 

 media bipartita.) 



Lika allmän som föregående art är i södra Sverige, lika 

 sällsynt är denna. Enligt prof. BOIIEMAN är don träffad i 

 Skåne och enligt DALMAN i Westergöthland och vid Upsala, 

 men Härmaro uppgift å localerno saknas. Inom Ni)rige är dott 

 ännu ej funnen och lär icke heller der träffas, emedan don tyc- 

 kes inom Europa inlaga en mera östlig riktning. Ej heller är 

 den träffad inom Danmark, ty den Z. scabiosce, som MULLER 

 beskrifver i Zool. Dan. lär tillhöra föregående art. Dess flyg- 

 tid infaller i Juli och bör den då sökas der Trifolium, larrons 

 näringsplanta, vexer, isynnerhet på skogsängar och på betes- 

 marker med småskog, hvilka ställen den föredrager framför me- 

 ra öppna platsar. Varieteterne, ehuru sällsyntare, förekomma 

 tillsamman mod den typiska formen. 



Bes kr. Arten liknar mycket föregående, hvarifrän dan^ 

 utom genom do smala på mtdten obetydligt tilltjocknade, nästaa 

 trådformiga antennernc, skiljes hufvudsakligon genom iläckarnea 

 på framvingarue form. Dessa äro vanligen smalare än hos förra 



