74 



nät sK fast BOtn hos föregående slägtcn, utan uiera silkcs- 

 rik och mjuk ocli kan derlore ganska lätt upphasplas och be- 

 gagnas såsom filoselt-siike. Den är beströdd med ett svafvel- 

 gult, kalkartadt pulver, livilket larven vid lörpupningen bildar af 

 en saft, äom då utsipprar från analöppningen. Denna saft upp- 

 fångar han med nmndelarne ock begagnar den att tillsmeda 

 öppningarne emellan trudarne i kokongen, men genom luftens 

 inverkan torlcar den och antager pulverforni. Pulvret, som af- 

 ven betäcker sjelfva pupan, åstadkommer retningar i huden då 

 dot kommer på handen och kan iifven förorsaka farliga inflam- 

 mationer, om man vid kokongernos handterande skulle få nå- 

 got deraf i ögonen. Honorne lugga agg i större antal |iå sam- 

 ma ställe, i ordnade rader, så att sådane hopar kunna ofta in- 

 nehålla 100 — 400 ägg, liggande i 12 — 18 ringar omkring en 

 gren eller stjelk, tätt slutna till hvarandra. Då äggläggningon 

 sker, förlänger honan sin abdomen och släpper först en slem- 

 kula, iom fästes på det ställe, der ägget skall IXggas, och dor- 

 efter sjelfva ägget, hvilkct invecklas i flemmet. Delta hårdnar 

 i luften och bildar en slags fernissa, som förorsakar att äggen 

 ej bortsköljas af regn eller snö, utan kunna så förvarade bibe- 

 hålla vitalkraften tills följande vår, då de kläckas. Larverno 

 öfvervintra således icke, ulan framkwmnia ur äggen först tidigt 

 om våren året efter sedan äggen blilvit lagda och hinna samma 

 år sin fulla utveckling. De göra sig ett gemensamt näste lik- 

 nande spindelväf, der hela familjen lefver tillsanmian tills fjerde 

 hudömsniflgen inträdt, hvareftcr de sprida sig och lefva ensligt, 

 tntill dess samla de sig mot altoncn ocli imder regnväder lill 

 detta näste och tillbringa der natten. Om morgonen begifva 

 de sig (lerifrån för att söka sig föda, men betacka sina vägar 

 liKaledes med en silkematta. Under hvarje hudömsniiig stadna 

 de i nästet och hvila sig älven der sedan hudömsningcn är förbi, 



