151 



D. 21. Juli gik Skibsexpedilionen nordpaa, medens jeg selv 

 den folgende Dag drog sydpaa med Kystexpeditionen. Heldet 

 begunstigede os i hej Grad, og allerede d. 2. September ankom 

 ^i til Tasiusak. Forst d. 11. September ankom Antarctic 

 hertil, hvorefter jeg atter overtog Ledelsen af Skibsexpeditionen 

 Og Ferelsen af Skibet. Skibsexpeditionen var, medens Cand. 

 Bartz ledede den, til Punkt og Prikke gaaet efter Programraet. 

 Jeg selv havde naaet, livad jeg enskede. Det var derfor intet 

 Under, at der kun fandtes glade Ansigter ombord. 



Der kiinde nu vaere Tale cm at gaa op i den store Ser- 

 milik-Fjord. Men Undersogelsen af denne Fjord var naermest 

 tsenkt udf0rt af Skibsexpeditionen, hvis denne var ankommen 

 tidligere til Tasiusak end Kystexpeditionen, og vi vare nu saa 

 langt henne paa Aaret, at man snart kunde vente de voldsomme 

 Efteraarsstorme. Og da alt til Dato var gaaet saa fortrinligt, 

 ^ilde jeg ikke risikere noget Uheld nu mod Slutningen. 



Der gjordes derfor klar til Hjemrejsen. D. 17. vexledes 

 det sidste Haandtryk med Koloniens Beboere, til hvilke min 

 trofaste Falgesvend Soren Nielsen nu herte, idet ban skulde 

 forblive deroppe som Medbjslper ved Handelen, og d. 18. om 

 IVlorgenen stod vi ud af Tasiusak. Den sidste Trawling fore- 

 'oges udenfor Fjordmundingen, og Koursen sattes hjemefter. 

 Isen lagde ingen Hindringer i Vejen. 



Paa Hjemrejsen fortsattes de meteorologiske Observationer 

 Og Indsamlingen af Plankton. Endvidere udkastedes Stremflasker. 



En orkanagtig Storm i Danm arks-Straede og en Storm 

 sendenfor Faeroerne sinkede os en Del, og forst d. 4. Oktober 

 ankredes paa Inderrheden. 



Her skiltes jeg fra alle mine Ledsagere og Venner. Saa- 

 ^el af Expeditionens Deltagere som af Skibets Besstning havde 

 jeg i enhver Henseende nydt fortrinlig Stotte, og kun lysp 

 Minder bar jeg om Samlivet med dem. 



