— 49 — 



passer paa disse øieblikke for da at samle i noten hundreder eller tusinder 

 i et enkelt træk. Vi saa saadanne seifiskere i juli maaned udenfor Vester- 

 aalen, paa Svendsgrunden, paa Gjesbaaen, i Loppehavet o. s. v. I et 

 kast fangedes 700 sej. Ud af noten gjennem maskerne saa jeg store 

 stimer af smaa torskeunger komme, og i sejmaverne fandtes masser af 

 torskeunger, sammen med kril. Her faar man et indtryk af, hvor mange 

 torskeunger der findes, og hvor mange der i naturen selv gaar tilgrunde. 

 Intet steds er de vel saa talrige som netop her ude, baade længer tilhavs 

 og særlig ind i fjordene blir de sparsommere, og det jo længer ind man 

 kommer i fjorden. Mens et træk i juni mellem Landegode og Svolvær 

 ude i Vestfjorden saaledes gav 52 torskeunger, fiskedes i Ofotenfjorden i 

 4 træk tilsammen 2, ligesaa i Trondhjemsfjorden, i Kristianiaf jorden o. s. v., 

 hvilket bekræfter hr. K. Dahls og mine tidligere resultater^), at yngelen 

 driver ud af vore fjorde og ud i det aabne hav for at vokse op sin første 

 levetid derude. 



Ud over høsten sker der imidlertid store forandringer i havet. Som 

 omtalt i kap. I dør da efterhaanden det rige plankton bort, og hermed 

 forsvinder torskeungernes næring. De maa nu af alle kræfter 

 søge at benytte den svømmeevne, de har erhvervet sig, til at søge andet- 

 steds efter næring, de maa med andre ord søge mod havbunden. Heri 

 understøttes de efter alt, hvad man kan skjønne, mægtigt af havstrøm- 

 mene, der til denne aarstid sæ-tter paa land, og saaledes kan torskeungerne 

 da efterhaanden dels dreven af vandlagenes bevægelser dels svømmende 

 i smaa stimer søge ind mod landet og ind i fjordene. Saaledes saa jeg 

 paa Østlandet i de fjorde, hvor hele sommeren ingen fiskeunger fandtes, 

 om høsten (i oktober) pludselig hundreder i mine vadtræk, samtidig med, 

 at strandbredden i skjærgaarden var fuld af tusinder af døde manæter, 

 der var ført paa land. Ogsaa disse manæter var engang født nær land 

 som smaa unger, de havde drevet mangfoldige mil om i havet og førtes 

 nu til landet igjen. Paa samme maaade fører havstrømmene de smaa 

 fiskeunger tidlig paa sommeren ud til havs for at lade dem vokse op 

 blandt sommerens lige næring (planktonet), og naar dette igjen for- 

 svinder, føres de tilbage mod kysthavets bunddyr. Deres videre skjæbne 

 afhænger da meget af, hvor de føres hen i kysthavet, nogle kommer ind 

 til den grunde kyst og lever blandt de vældige tarem asser i skjærgaar- 

 den, andre kommer kun over bankernes store dybder 1^200 favne, men 

 ud over vinteren, naar de nærmer sig afslutningen af det første 

 leveaar, da formaar de endog at slaa sig ned paa havbunden her nord i 



1) Johan Hjort og Knut Dahl: Fiskeforsøg i noi-ske Fjorde. Kristia- 

 nia 1899. 



