— 5J: — 



mængder lever under kysten. Herom vidner ogsaa de betydelige sommer- 

 liskerier. 



Men det er dog den langt overveiende del, som tilhører det aabne 

 hav, og fra det øieblik, da smaatorsken ude i havet — i dens andet 

 leveaar — faar svømmedygtighed nok, begynder den at foretage særdeles 

 store v a n d r i n g[e r. 



Specielt kjendt i Finmarken er da den store vandring, som den 

 foretager mod kysten om vaaren, naar lodden søger op i bugter og sund 

 for at lægge sin rogn |paa sandbunden der. Da linder det saakaldte 

 loddefiske sted, under hvilket store masser .,loddetorsk" fanges. Som 

 ovenfor nævnt er denne overveiende af en størrelse af ca. 50 cm. (II- 

 gruppen) og derfor meget mindre end skreien (Ill-gruppen og de følgende 

 aargangej, af hvilke der dog findes en del ogsaa. Et indtryk af mængde- 

 forholdet mellem de forskjellige størrelser under Finmarksfisket faar man 

 af følgende tal: 



Den 10de mai 1901 udfor mg angsk lubben paa ca. 20 fv. vand 

 fangedes ca. 250 torsk paa juks. Af 200 som undersøgtes var nogle og 

 tyve i størrelserne fra 65 — 80 cm., og deres kjønsorganer viste, at de 

 enten var udgydte eller under gydning. De øvrige ca.. 180 var af stør- 

 relserne 10— GO cm. og havde ganske uudviklede kjønsorganer. 



Denne loddetorsk bestaar altsaa af Il-gruppen, det er de smaatorsk, 

 som aaret forud færdedes ude i Østhavet og levede af bunddyrene der, 

 og som nu har samlet sig og under jagt paa lodden nærmet sig kysten. 



Ved denne blir de da i maanederne april, mai og juni, saa for- 

 svinder iallefald den store hovedmasse af dem, og de fører nu en meget 

 omflakkende tilværelse. Af deres senere opholdssteder kj ender man kun 

 godt de steder, hvor de i det følgende aar som skrei gyder, særlig er 

 Lofotenbankerne jo fra de ældste tider kj endte og berømte. 



I den store del af deres liv, som hgger udenfor opholdet under 

 Finmarken i loddetiden og under Nordlandsbankerne i skreitiden, er deri- 

 mod deres hv meget lidet kjendt, og alle iagttagelser herom har derfor 

 meget stor interesse. 



Af de iagttagelser, man nu kan bygge sin kundskab paa, fremgaar 

 det, at deres vandringer er meget vekslende fra det ene aar til det andet. 



I slutten af 70-aarene og tildels i 80-aarene fandtes alle størrelser 

 af de ældre aargange af torsken om sommeren i masser under Spits- 

 bergen. I sin beretning fra Nordhavsekspeditionen fortæller G. 0. Såes 

 følgende: ,,Yed vor ankomst senere (15de august)", 1878, „til Norsk- 

 øerne ved nordvestpynten af Spitsbergen nær den 80de breddegrad 

 dreves her netop af en del norske fiskefartøier et torskefiskeri, som i 

 storartethed søger sin hge. Fiskemethoden var yderlig primitiv, idet 

 alene haandsnøre benyttedes, hverken liner eller garn. Men selv paa 



