— 55 — 



denne maade kunde samtlige fartøier i forholdsvis utrolig kort tid fuld- 

 stændig lastes med fisk. Det gjaldt her kun om hænder til at hale op 

 fisken med; thi fisk var der overalt i mængde, hvor man lod sit snøre 

 gaa ned. Fiskerbaadene behøvede i regelen kun at ro nogle faa aare- 

 drag ud fra ankerpladsen, for at alle mand straks kunde komme i fuldt 

 arbeide med fiskeriet, som saaledes gik for sig under de gunstigste om- 

 stændigheder, nemlig baade i ganske smult hav og paa forholdsvis grundt 

 vand (16 — 18 favne). For at give et begreb om dette fiskes storartet- 

 hed, hidsættes følgende opgift, hvis paalidelighed kunde kontrolleres af 

 os, medens vi opholdt os paa selve stedet. Fra et af fartøierne („Is- 

 bjørnen") sendtes kl. 10 om aftenen den 16de august 3 baade ud paa 

 fiskeri hver med 2 mand. Kl. 4V2 om morgenen vendte disse baade til- 

 bage fuldlastede med tilsammen 1153 stor torsk. Efter at have fiekket 

 torsken og hvilet sig lidt, tog de samme mænd ud igjen kl. 8 og vendte 

 tilbage kl. V/2 om eftermiddagen med tilsammen 1100 torsk. I løbet af 

 12 timer har saaledes disse 6 mænd alene med simpelt haandsnøre op- 

 fisket det anseelige antal af 2253 torsk, hvilket giver hver mand ca. 

 375 fisk eller mere end 1 fisk hvertandet minut. At her maa have 

 været ganske enorme torskebjerge opunder kysten, er klart, og et med 

 mere tidsmæssige fiskeredskaber drevet fiskeri maatte utvivlsomt her have 

 kunnet give et aldeles storartet udbytte. 



Fisken, som jeg her havde rigelig anledning til at undersøge i frisk 

 tilstand, skilte sig i ingen henseende fra den ved vore kyster forekommende 

 banktorsk. Skjønt den var temmelig jevnt stor, enkelte individer endog 

 usædvanlig store og neppe staaende tilbage for den største Lofotskrei, 

 fandtes dog hverken rogn eller issel i nogen af dem. Derimod var mave- 

 sækken paa dem alle fuldproppet af forskjellige sødyr, hvoriblandt ogsaa 

 den ovenfor omtalte flueaate af og til kunde gjenkjendes. Efter fiskernes 

 udsagn var det tidligere saagodtsom udelukkende denne aate, torsken 

 havde i sig, og da havde fisken fersk afkogt havt en eiendommelig 

 mindre behagelig lugt og smag, der tildels endnu kunde spores hos en- 

 kelte individer." — — Om denne aate siger Sårs, at den er „som andre 

 pelagiske dyr særdeles flygtig i sin forekomst, saa at det ofte kan hænde, 

 at den ligesaa pludselig igjen forsvinder, efter at den en tid har fyldt 

 alle bugter og sunde." 



Da al torsk under Spitsbergen i disse aar kun var store fisk, og 

 der ingen smaatorsk fandtes, sluttede Sårs, at den ikke tilhørte Spits- 

 bergen, men var kommen søndenfra og tilhørte den stamme, som gjød 

 ved Lofoten. Yed Spitsbergen er jo alt isdækket om vinteren og i tor- 

 skens gydetid, saa her var det jo sandsynligt, at ingen torsk fandtes til 

 den tid. Sårs udtaler ogsaa, at al torsk var saa stor heroppe, at der 



