— 65 — 



dyr (plankton). Sårs nævner forskjellige saadanne dyr, hvilke alle 

 „samtidigt var observeret i fjorden". 



Under høisommeren lever lodden i den rent arktiske del af Øst- 

 havet, delvis sammen med torsken, skjønt den vistnok ofte trænger ind 

 i koldere vandlag end denne. 



Paa kartet flg. 24 har jeg afsat endel steder, hvor lodden er ob- 

 serveret i Østhavet om sommeren. Selv fandt vi den i mængde i den 

 torsk, vi fiskede i eggen af Bjørnøbanken juli 1901 (paa kartet er 

 stederne merket med kryds). De paa kartet afsatte meddelelser øst om 

 Hopen stammer fra sælfangere. Saaledes meddelte Jasper Alexandersen 

 fører af „Avance" af Hammerfest, at han den 12tc august 1898 saa lodde, 

 hval og fugl uden is paa 77^ n. og 56° o. (ca. 15 mil n.o. af Novaja 

 Zemblja). I august 1900 seilede han til 7 mil af Frantz Josefs land, 

 derfra sydover til 77" n. og 45° o. Her begyndte lodden langs iskanten 

 (se kartet fig. 24) og under den videre seilads vestover langs denne saa^han 

 stadig lodde og hval indtil 76° n. og 35- o., hvor store masser lodde og 

 hval saavel ved iskanten som inde blandt isen. „4 mil syd af Hopen 

 saaes masser af sæl, derfor antagelig lodde." Ligesaa saaes i 1893 

 masser af lodde ved Hopen og død torsk i mængde. 



Johan Altmai^ og Johan Alexandersen, som tidiigere var ishavs- 

 skippere, nu fløtmænd i Hammerfest, har seet disse ting aarevis tidligere, 

 især masser af lodde mellem ,,Kalkof" (Kolgujew) og Novaja Zemblja. 



Hvalfanger iNGEnniGTSEN har midt paa sommeren hvert aar fra 

 10—12 mil vest af Bjørnøen og derfra østover seet lodde. I september 

 1899 observeredes masser af lodde og torsk 10 mil n.o. af Bjørnøen paa 

 grundt vand. 



Saadanne meddelelser har jeg erholdt i mængde ved samtaler med 

 ishavsfarere, deraf fremgaar, at lodden holder sig paa grænselagene mod 

 isen om sommeren. Dens geografiske udbredelse vil da veksle med is- 

 grænserne, og naar isbæltet om vinteren trækker sig sammen mod Fin- 

 marken, vil ogsaa lodden næ.rme sig dennes kyster. I aarets første 

 maaneder finder man den i havet mellem isen og land, de samler sig da 

 til vældige stimer, som, idet de passerer havet, ligesom samler op alt, 

 hvad der findes af større bevægelige dyr og fører dem alle mod kysten. 

 Fra isgrænserne tager de med sig det rige fugleliv, spidsnebbede alker, 

 krykjer, maager og havhest, Spitsbergærfugl og alle de andre arktiske 

 fugle, fra Østhavets banker tager de med sig loddetorsken, hysen og 

 haakjærringen, og de stimer, som ikke følger bunden, men af og til 

 nærmer sig overfladen, tager helt fra isgrænsen og til land de store 

 finhval og springerae med sig, saaledes at man kan møde et helt tog af 

 dyr alt styrende paa land mod de flade sandige kyster, hvor lodden 

 skal gyde. 



5 



