— 66 — 



I (let følgende kapitel, i hvilket liskerierne skildres, er ogsaa be- 

 skrevet nogie saadanne loddeindsig, som i 1901 fandt sted i marts — 

 april maaned. Man vil der se. at vi først fandt lodden i fisken paa 

 bankerne langt fra land, før fisket under land begyndte, og at vi senere 

 saa det store „brug'' med fugl og hval nærme sig kysten. I begyndelsen 

 af mai fiskedes næi- land paa forskjellige steder torsk og hyse med 

 maverne fuldproppede af fin skjælsand og lodderogn. Mange havde og- 

 saa lodde i maven, og vi havde mange anledninger til at se lodden blive 

 fisket paa de sandige flak nær land (f. eks. ved Honningsvaag). Senere 

 udover sommeren fandt \i som Såes loddeyngel i planktonhove i havet 

 helt fra Murmankysten til vestover i Finmarken. 



Desuden havde vi leilighedsvis anledning til at bekræfte Colletts 

 beskrivelse af loddens vekst. Han fandt i juli 1878 ved Tamsøen i 

 Porsangerfjorden sei og torsk fuld af loddeyngel fra 3.8—6 cm. lange. 

 Desuden fandt han yngel af 10 cm. længde, som han antager er loddens 

 I-gruppe. altsaa de 1-aar gamle dyr. hvilke jeg ogsaa leilighedsvis fandt. 

 Disse, antager Collett, om høsten søger ud til de store dyb i ishavet, 

 og at de det følgende aar som forplanlningsdygtige 2-aarige individer 

 vender mod land for at gyde. 



Naar lodden har gydt, vender den tilbage mod Ishavet, igjen. 



Under denne vandring, der i regelen finder sted i mai, ledsages 

 den af de samme masser af alker og maagei', som nogle maaneder fulgte 

 den mod Norge. Denne vandring observei'es hyppig af hvalfangerne, 

 som pløier liavet mellem Norge og lyørnøen. Hr. Ixgebeigtsen har 

 saaledes meddelt ofte at have seet den og iagttaget, hvorledes i begyn- 

 delsen af mai sværmer af alker og havhest konnner til P^jørnøen for i 

 sommerens løb at hække deroppe. 



Haakjærringen. 



Ogsaa om denne de arktiske haves store haifisk foreligger der en- 

 del oplysninger. som giver os bidrag til forestillingen om de store van- 

 dringer, det arktiske dyreliv foretager, og som vi derfor skal nævne uden 

 at gjøre fordring paa at give en skildring af haakjærringens naturhistorie 

 i det hele. Denne er ogsaa særdeles ufuldkomment kjendt. 



Haakjærringen forekommer i de arktiske have i enorme masser. 

 Ved den norske kyst aftager den sydover, men fanges om vinteren fra 

 isen enkeltvis helt ind i Bundef jorden ved Kristiania. Paa Nordlands 

 kystbanker findes den i masser om vaaren samtidig med skreiens opsig, 



