— 84 — 



oceanisk. paa ganske sparsomme uncltagelser nær, som kan have drevet 

 ud fra Jan Mayens egen kyst (Dmohryon peUucichmi). 



Paa reisen østover træifes sydlige arter igjen, men endnu meget 

 sparsomt. De findes fremdeles, men ganske underordnet, videre østover; 

 først midtveis mod Norge optræder de i store mængder, og samtidig fandt 

 vi for første gang igjen forskjellige kystformer, saasom meduser, løs- 

 revne tangdusker og fiskeyngel, som maa være gydt samme vaar et eller 

 andet sted ved de norske kystbanker (sammenlign følgende kapitel). 

 Videre indover mod land blev planktonet mere og mere rigt paa forskjellige 

 kystformer. men beholdt forøvrigt sin karakter uforandret. 



Paa den nordlige rute samme sommer, fi-a Finmarken til Bjørn øen 

 og tilbage til Yesteraalen, er modsætningerne mindi*e udprægede. Hele 

 A^eien med undtagelse af stationerne 61 xeå Bjørnøen og 64 længst mod 

 nordvest, findes i større eller mindre mængder sydlige former, baade oce- 

 aniske og kystformer (Ceratimn tripos, Globigerina bulloides, Evadne Kord- 

 mcinni, fiskeyngel). Men paa hele strækningen findes ogsaa arktiske for- 

 mer {Ceratmm arctlcum). og paa station 64 fandtes en torskeunge med 

 en stor CVw i gabet. Vi har med andre ord her mod nord en meget 

 mere gjennemgaaende blanding af de kolde og varme vandmasser. 



I det store og hele kan vi se, at om sommeren kystformerne og de 

 sydlige oceaniske former findes udbredt omtrent over den samme stræk- 

 ning; Golfstrømmen stryger saa nær ind under Norges kyst, langs med 

 eggen er strømmen sterkest, at den blander sig med kystvandet, som 

 flyder udover langs overfladen paa grund af sin lethed (lavere saltgehalt 

 og høiere temperatur), og dyrene følger med. Ydergrænserne for disse 

 organismer falder sammen med grænsen for de drivende fiskeunger, der 

 jo ogsaa maa komme fra kysten (se følgende kapitel). 



Hidtil har vi kun talt om planktonet i de øverste vandmasser, hvori 

 der om sommeren udvikler sig et myldrende liv ved lysets og varmens 

 indvirkning. Men dette lag er ikke dybt; tidlig paa sommeren er det 

 kun ned til 10—20 favnes dybde, at vi finder nogen større rigdom, ud- 

 over ettersommeren blir fordelingen jevnere, og man finder et rigt dyreliv 

 lige ned til 50 favne under overfladen. Men nedenfor er det temmelig 

 fattigt; vi finder faa arter og heller ikke mange individer, saadanne al- 

 mindelige arter som Ccdamis finmarchicus og Euchæta norvegica. Det er 

 paafaldende, at de fleste individer fi^a dybet er fuldvoksne, medens ungerne 

 af de samme arter svømmer i tætte sværme] oppe blandt alle algerne nær 

 overfladen. 



Saalænge vi endnu befinder os i Golfstrømmens vandmasser, er dyre- 

 livet meget ensformigt; men kommer vi endnu dybere ned, til det iskolde 

 vand. som hele veien dækker Nordhavets bund under 3—400 favnes dybde, og 

 som staar i direkte forbindelse med Ishavets vandmasser, da finder vi igjen 



